Номер провадження: 33/813/759/26
Номер справи місцевого суду: 521/21787/25 
Головуючий у першій інстанції Федоренко Т. І. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
представника Одеської митниці – Ревенко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Бєлошицької Людмили Федорівни в інтересах Одеської митниці на постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч.1 ст.483 МК України, -
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст протоколу про порушення митних правил
08.10.2025 митницею складено протокол про порушення митних правил №0647/UA50000/2025 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України. 
За вказаним протоколом 08.10.2025 ОСОБА_1 переміщувала через митний кордон України з приховуванням від митного контролю з використанням засобів та способів, що утруднюють виявлення, предмети, які мають характерні зовнішні ознаки, що можуть свідчити про їх приналежність до культурних або історичних цінностей, а саме: у наплічному рюкзаку сірого кольору, а саме в одній із кишень, доступ до яких став можливим тільки після вивантаження речей, що переміщувалися через митний кордон України з приховуванням, та способом, що утруднює їх виявлення, було виявлено один альбом з марками сірого кольору, загальною кількістю 576 шт. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч.1 ст. 483 МК України. Вказаний альбом вилучено на підставі ст.511 МК України.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Постановою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 19.02.2026 провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що суду не надано беззаперечних доказів вчинення ОСОБА_1 зазначеного у протоколі правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, зокрема: 
-не надано відповідного висновку експерта про визнання вилучених предметів такими, що відносяться до культурних цінностей,
- судом встановлено, що жодного приховування вилученого товару (марок) ОСОБА_1 здійснено не було, з огляду на те, що переміщення марок здійснювалось в одній із кишень наплічного рюкзаку та їх виявлення можливо було вільно при відкритті вказаного рюкзака.
Короткий зміст доводів апеляційної скарги та заперечення на неї
В апеляційній скарзі представник митниці ставить питання про скасування постанови Хаджибейського районного суду м.Одеси від 19.02.2026, визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України (помилково зазначено ч.1 ст.471 МК України), накладення адміністративного стягнення відповідно до санкції зазначеної статті та на підставі ст.520 МК України стягнення витрат митного органу у справі.
В обґрунтування скарги представник митниці послалась на необґрунтованість оскаржуваної постанови, винесення її всупереч вимог ст.245 КУпАП та ст.486 МК України. Зазначено, що судом не враховані положення п.9 Додатку №1 до Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України № 258 від 22.04.2002, яка передбачає, що на вивезення знаків поштової оплати України, зокрема поштових марок, виданих після 1991 року, не потребують наявності дозволу Державної служби контролю. Враховуючи, що виявлені у ОСОБА_1 марки різних років виготовлення, а також, у зв`язку з тим, що є однорідними або підібраними за певними ознаками, незалежно від культурної цінності кожної з них, зібрані разом становлять художню, історичну, етнографічну та науково цінність, тобто є схожими на колекцію культурних цінностей, тому відповідно до вимог чинного законодавства їх вивезення громадянами за межі митної території України незалежно від їх вартості здійснюється на підставі свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей та з обов`язковим письмовим декларуванням. Дозволу від служби контролю на право вивезення культурних цінностей з території України ОСОБА_1 надано не було. Виявлення незаявлених у особистій митній декларації марок стало можливим при проведенні поглибленого митного огляду особистих речей, багажу та ручної поклажі ОСОБА_1 , а саме виявлені марки було попередньо поміщено ОСОБА_1 в наплічний рюкзак сірого кольору, а саме в одну з кишень, де зверху розкладено особисті речі та одяг, й поміщено в салон автобуса, в якому вона переміщувалась через митний кордон України з приховуванням від митного контролю засобом, що утруднював їх виявлення. Матеріалами справи доведена вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, підстави для звільнення її від відповідальності відсутні.
В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила про відсутність обґрунтування скарги у чому саме полягає незаконність оскаржуваної постанови суду, а також про відсутність підстав для кваліфікації її дій за ч.1 ст.483 МК України. Зокрема, зазначено, що митницею не надано доказів того, що належні марки можуть бути об`єктами історичної або культурної цінності та що альбом з ними був прихований, як зазначено у складеному протоколі. Визначена митним органом вартість марок – 1 грн. за 1 марку, 576 грн за всі марки – спростовує викладене у протоколі твердження, що вона переміщувала через митний кордон України культурні (історичні) цінності. Упакування, в яке були поміщені марки, свідчить, що його виявлення було можливе вільно при відкритті вказаного рюкзака. Альбом лежав в основній кишені рюкзаку не під речами, а поруч із ними, не був загорнутий і займає практично весь обсяг кишені. Крім того, на альбомі міститься надпис великими літерами «ПОЧТОВЫЕ МАРКИ», що також спростовує доводи апелянта про приховування поштових марок. Митницею не доведено умисного вчинення нею ( ОСОБА_1 ) будь-якої дії, зазначеної у диспозиції ч.1 ст.483 МК України. Навіть якщо припустити, що альбом з марками, який вона пред`явила співробітникові митного органу при здійсненні митного контролю, мав би історичну або культурну цінність, за перевезення таких поштових марок через митний кордон України без декларування передбачено настання адміністративної відповідальності згідно ст.471 МК України (недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами). Одеською митницею не надано жодного доказу про завдання її діями серйозної шкоди державі, що виключає об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України
В суді апеляційної інстанції представник митниці підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги. Особа, яка притягається до відповідальності, будучі належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судовому засіданні участі не взяла, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин, з огляду на положення ч.6 ст.294 КУпАП, у суду апеляційної інстанції відсутні перешкоди для розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до відповідальності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши представника митниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення скарги без задоволення, з огляду на таке.

Фактичні обставини по справі
08.10.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил за ч.1 ст.483 МК України.
Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що 08.10.2025 приблизно о 01:30 годині в зону митного контролю пункту пропуску «Орлівка» митного поста «Придунайський» Одеської митниці у напрямку руху «виїзд», прямуючи з Україна (м. Запоріжжя) до Болгарії (м. Свєті Влас), по смузі руху «червоний коридор» заїхав рейсовий автобус NEOPLAN VIN: НОМЕР_1 , дн: НОМЕР_2 , сполученням Запоріжжя-Стамбул під керуванням громадянина України ОСОБА_2 з пасажирами.
При візуальному огляді та усному опитуванні, в порядку ст. 342 МК України, пасажирка вказаного транспортного засобу, громадянка України ОСОБА_1 заявила посадовій особі митного органу про відсутність товарів та предметів, які підлягають письмовому декларуванню та оподаткуванню митними платежами, або які заборонені чи обмежені до переміщення через митний кордон України.
Під час проведення поглибленого митного огляду рейсового автобусу NEOPLAN, дн: НОМЕР_2 , та особистих речей, ручної поклажі та багажу громадянки України ОСОБА_1 було виявлено предмети, переміщувані нею з приховуванням від митного контролю, та які мають характерні ознаки, що можуть свідчити про їх приналежність до культурних або історичних цінностей, а саме: у наплічному рюкзаку сірого кольору, а саме в одній із кишень, доступ до яких став можливим тільки після вивантаження речей, що переміщувалися через митний кордон України з приховуванням, та способом, що утруднює їх виявлення, було виявлено один альбом з марками сірого кольору, загальною кількістю 576 шт. Зазначені предмети, за позицією митниці, мають ознаки культурних (історичних) цінностей.
Виявлені предмети попередньо поміщено в наплічний рюкзаку сірого кольору, а саме в одну із кишень, де зверху розкладено особисті речі та одяг, й поміщено в салон рейсового автобусу NEOPLAN VIN: НОМЕР_1 , дн: НОМЕР_2 , сполученням Запоріжжя-Стамбул, де слідувала громадянка України ОСОБА_1 , що ускладнювало їх виявлення.
На момент перетину митного кордону України жодних дозвільних документів на переміщення вищевказаних предметів громадянка України ОСОБА_1 співробітникам митного органу не надала.
Посилаючись на положення ч.1 ст.197, ч.6 ст.372, ч.2 ст.373, ч.1 ст.483 МК України, а також ст.13 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей», п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 № 448 "Про порядок вивезення (пересилання) за межі митної території України громадянами дорогоцінних металів (за винятком банківських металів, пам`ятних та ювілейних монет України із дорогоцінних металів), дорогоцінного каміння та виробів із них, а також культурних цінностей з метою їх відчуження", пункт 1.6 Інструкції «Про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22.04.2002 № 258, п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 № 8 (зі змінами), митний орган дійшов висновку, що громадянка України ОСОБА_1 переміщувала через митний кордон України з приховуванням від митного контролю з використанням засобів та способів, що утруднюють виявлення, предмети, які мають характерні зовнішні ознаки, що можуть свідчити про їх приналежність до культурних або історичних цінностей.
Зазначені дії, за позицією митного органу, мають ознаки порушення митних правил, передбаченого частиною 1 статті 483 Митного кодексу України.
Також, відповідно до ст. 511 МК України у ОСОБА_1 вилучено альбом сірого кольору на 14 аркушів, згідно фототаблиці (1 альбом з марками 576 штук).
За даним фактом працівниками митниці складено протокол про порушення митних правил від 08.10.2025 №0647/UA500000/2025 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.483 МК України.
Вказаний протокол складено у присутності ОСОБА_1 , яка зазначила про свою незгоду з ним та зауважила, що альбом з марками не приховувала, повідомляла співробітникам митниці про його переміщення та надала рюкзак з речами для огляду; марки є особистими речами, придбаними у роздріб на пошті та не мають культурної або історичної цінності.
У письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначила, серед іншого, що її чоловік ОСОБА_3 тривалий час колекціонував поштові марки, які в період з 1986 по 1989 роки купував у поштових кіосках та поштових відділеннях. Вказані марки були розміщені в альбомі. Вона планувала поїхати до Болгарії, де проживає її онук ОСОБА_4 та подарувати йому цей альбом з марками. Вказаний альбом помістила серед особистих речей в дорожню сумку. Під час проходження митного контролю працівниками митниці серед особистих речей було виявлено вказаний альбом. Зазначила, що їй не був відомий порядок декларування під час переміщення через державний кордон України. Вказані марки є особистими речами її та її чоловіка, не мають жодної культурної цінності, оскільки придбані у роздріб на пошті і мають особисту цінність для її сім`ї. 
В акті проведенні огляду ручної поклажі від 08.10.2025 ОСОБА_3 зазначила про свою незгоду з ним, посилаючись на те, що альбом вона не приховувала, а надала для огляду митниці.
Митницею складено повідомлення про протиправне діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.201 КК України, яке скеровано за належністю.
Листом від 10.10.2025 начальник Управління СБУ в Одеській області В.Доровський повідомив Одеську митницю про відсутність підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, повернувши матеріали.
Матеріали справи містять фототаблицю до протоколу – а.с.22-38.
За складеним митницею описом предметів вартість вилученого товару становить 676 грн, з яких поштові марки у кількості 576 шт. – 576 грн та альбом у кількості 1 шт. – 100 грн. (а.с.53).

Мотиви апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст.489 МК України).
В сенсі ч.1 ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.
Відповідно до ч.1 ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України (ч.1 ст.318 МК України).
Відповідно ч.1 ст.365 МК громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.
За положеннями ч.1 ст.197 МК України у випадках, передбачених законом, на окремі товари встановлюються обмеження щодо їх переміщення через митний кордон України. Пропуск таких товарів через митний кордон України та/або їх випуск залежно від вимог відповідного закону здійснюються митними органами на підставі отриманих від державних органів, інших установ та організацій, уповноважених на здійснення дозвільних або контрольних функцій щодо переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, з використанням механізму "єдиного вікна" відповідних дозвільних документів та/або відомостей про включення (виключення) товару до (з) відповідного реєстру у формі електронних документів, на які накладено електронний підпис, які підтверджують дотримання встановлених обмежень щодо пропуску таких товарів через митний кордон України та/або їх випуску, якщо використання таких дозвільних документів та/або відомостей для здійснення митних формальностей передбачено законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом, для здійснення митних формальностей можуть використовуватися паперові примірники таких документів, надані декларантом.
Диспозицією ч.1 ст. 483 МК України передбачена відповідальність за переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів, або шляхом надання одним товарам вигляду інших, або з поданням митному органу як підстави для переміщення товарів підроблених документів чи документів, одержаних незаконним шляхом, або таких, що містять неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача, кількості вантажних місць, їх маркування та номерів, неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.
З матеріалів справи вбачається, що митницею виявлено у ОСОБА_1 альбом з поштовими марками (у кількості 576 шт.), які за позицією митниці мають ознаки культурних (історичних) цінностей. Встановлено, що вказані марки ОСОБА_1 не декларувала, відповідного свідоцтва на право вивезення не надавала.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» культурні цінності - об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України, а саме, зокрема, рідкісні поштові марки, інші філателістичні матеріали, окремо чи в колекції.
Аналогічне визначення містять положення статті 3 МК України.
Процес вивезення об`єктів культурної цінності передбачає певну процедуру та підлягають обов`язковій державній експертизі, за результатами якої центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, приймає рішення про можливість або неможливість вивезення культурних цінностей та у разі прийняття рішення про можливість вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей власнику культурних цінностей чи уповноваженій ним особі видається свідоцтво встановленого зразка на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей. Свідоцтво на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей є підставою для пропуску зазначених у ньому культурних цінностей за межі митної території України. Вивезення культурних цінностей без цього свідоцтва забороняється (ст.ст.11, 12, 13 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей»).
При цьому, зазначеним законом визначено, що порядок вивезення культурних цінностей застосовується до всіх культурних цінностей незалежно від форми власності та є обов`язковим до виконання для всіх фізичних та юридичних осіб, які перебувають чи ведуть свою діяльність на території України.
За положеннями ч.6 ст.372 МК України тимчасове вивезення (пересилання) громадянами-резидентами за межі митної території України культурних цінностей здійснюється з поданням відповідних документів, які підтверджують право вивезення за межі митної території України культурних цінностей та дотримання заборон та/або обмежень згідно із законами України щодо тимчасового вивезення таких товарів за межі митної території України.
Відповідно до ч.2 ст.373 МК України порядок вивезення (пересилання) громадянами за межі митної території України дорогоцінних металів (за винятком банківських металів, пам`ятних та ювілейних монет України із дорогоцінних металів), дорогоцінного каміння та виробів із них, а також культурних цінностей з метою їх відчуження визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.5 ст.374 МК України культурні цінності за кодами 9701 21 00 00, 9701 22 00 00, 9701 29 00 00, 9701 91 00 00, 9701 92 00 00, 9701 99 00 00, 9702 10 00 00, 9702 90 00 00, 9703 10 00 00, 9703 90 00 00, 9704 00 00 00, 9705 10 00 00, 9705 21 00 00, 9705 22 00 00, 9705 29 00 00, 9705 31 00 00, 9705 39 00 00, 9706 10 00 00, 9706 90 00 00 згідно з УКТ ЗЕД, виготовлені 50 і більше років тому, незалежно від їх вартості та способу переміщення через митний кордон України, підлягають письмовому декларуванню в порядку, встановленому для підприємств. При цьому, за вказаними кодами поштові марки не значаться.
Інструкція «Про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затверджена наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22.04.2002 N 258 (надалі – Інструкція), визначає порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства) та юридичними особами (суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності будь-якої форми власності, державними та громадськими установами, представництвами іноземних компаній, дипломатичними представництвами, міжнародними організаціями тощо).
Так, відповідно до п.1.6 Інструкції вивезення, тимчасове вивезення, у тому числі шляхом пересилання, культурних цінностей за межі митної території України дозволяється за наявності свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України, зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2000 N 984 «Про затвердження зразка свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України».
Пунктом 9 додатку №1 Інструкції передбачено, що на вивезення (тимчасове вивезення) дозвіл Державної служби контролю не потрібен, зокрема при вивезенні знаків поштової оплати України: поштові марки й блоки, марковані поштові конверти й марковані поштові картки (художні й стандартні), видані після 1991 року.
Як вбачається зі змісту складеного митницею відносно ОСОБА_1 протоколу про порушення митних правил, виявлені предмети (альбом з поштовими марками, загальною кількості 576 шт), мають ознаки культурних (історичних) цінностей. При цьому, митницею не зазначено які саме ознаки. Більш того, вилучені предмети на експертне дослідження не надсилалися, відповідного висновку експерта про визнання предметів, що вилучені у ОСОБА_1 , такими, що відносяться до культурних цінностей ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано. 
Разом з тим, суд звертає увагу, що за положеннями ст.508 МК України у справі про порушення митних правил процесуальні дії проводяться з метою отримання доказів, необхідних для правильного вирішення цієї справи. Частинами 1 та 2 ст.515 МК України визначено, що експертиза призначається, якщо для з`ясування питань, що виникають у справі про порушення митних правил, виникла потреба у спеціальних знаннях з окремих галузей науки, техніки, мистецтва, релігії тощо. Зазначена експертиза не є судовою експертизою. Експертиза проводиться експертами спеціалізованого органу з питань експертизи та досліджень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його відокремлених підрозділів та інших установ або окремими спеціалістами, які призначаються посадовою особою митного органу, у провадженні якої знаходиться справа про порушення митних правил. Особа, щодо якої порушено зазначену справу, має право на проведення за її рахунок незалежної експертизи.
Обов`язок щодо збирання доказів та доведення вини особи, яка притягається до відповідальності покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП. Під доказуванням у провадженні у справах про адміністративні правопорушення слід розуміти процесуальну діяльність суб`єктів щодо збору, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення об`єктивної істини у справі й прийняття на цій основі законного рішення.
Отже, аналізуючи наведене та наявні матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, що митним органом не надано суду достатніх доказів, а саме висновку експерта, який підтверджував би, що виявлені у ОСОБА_1 марки належать до категорії культурно-історичних цінностей. 
Посилання апелянта на положення пункту 9 додатку №1 Інструкції «Про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22.04.2002 N 258, щодо відсутності потреби у дозволі Державної служби контролю на вивезення (тимчасове вивезення) лише поштових марок, виданих після 1991 року, не скасовує правильність висновку суду щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, з огляду на таке.
Перш за все, слід зазначити, що суд, розглядаючи справу, повинен виходити з кваліфікації правопорушення, інкримінованого особі, наведеної саме у протоколі, та перевірити наявність у діях такої особи складу відповідного правопорушення, не виходячи за межі кваліфікації, визначеної у протоколі.
Разом з тим, у складеному протоколі митниця посилається саме на наявність у виявлених предметів характерних зовнішніх ознак, що можуть свідчити про їх приналежність до культурних або історичних цінностей. При цьому, не зазначено щодо порушення пункту 9 додатку №1 Інструкції «Про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України», затвердженої наказом Міністерства культури і мистецтв України від 22.04.2002 N 258. 
Апеляційний суд зауважує, що сам по собі факт виготовлення марок до 1991 року не свідчить автоматично про їх культурну цінність. Більшість таких марок є масовою продукцією, яка не має унікальних ознак (рідкосності, обмеженого тиражу, історичної унікальності тощо), що виключає їх віднесення до культурних цінностей без додаткової оцінки спеціаліста у встановленому законом порядку.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.483 МК України, склад цього правопорушення полягає саме в умисному переміщенні товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю шляхом, зокрема використання засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів.
Об`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, є охоронюваний МК України та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України, є переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, зокрема шляхом використання спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів. Тобто розуміється активна поведінка (вчинок) особи.
Суб`єктивна сторона передбачає наявність прямого умислу, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює обставини і характер незаконного переміщення товарів через митну територію України і прагне їх ввезти на територію України або вивезти за межі території України з порушенням встановленого порядку, тобто вказане правопорушення є навмисним.
За позицією митниці ОСОБА_1 переміщувала альбом з поштовими марками через митний кордон України з приховуванням від митного контролю способом, що утруднює його виявлення, а саме: в одній із кішень наплічного рюкзаку сірого кольору, де зверху розкладено особисті речі та одяг, й поміщено в салон автобусу, в якому вона слідувала. Доступ до альбому, за позицією митниці, став можливим тільки після вивантаження речей. 
Разом з тим, як вбачається з фототаблиці, наявної в матеріалах справи, альбом з написом «ПОЧТОВЫЕ МАРКИ» знаходився в основному відділенні рюкзака у відкритому доступі. Особисті речі та одяг розміщені поруч з ним, а не зверху, як зазначено у протоколі. Таке розташування об`єктивно свідчить про відсутність будь-якого приховування, оскільки альбом є доступним для безперешкодного виявлення при відкритті рюкзака. 
Крім того, з урахуванням значних розмірів альбому, який займає майже весь об`єм основного відділення, його непомітне розміщення серед інших речей, значно менших за розміром, є фізично неможливим. Зокрема, речі, що знаходилися поруч з альбомом (шапка, рукавички та косметичка), є значно меншими за розміром і не прикривають альбом. При цьому, альбом не був загорнутий, замаскований чи розміщений у будь-який спосіб, що ускладнював його виявлення. У рюкзаку відсутні будь-які приховані відсіки, подвійне дно чи інші засоби, які могли б свідчити про намір приховати предмет.
Таким чином, сам по собі факт знаходження альбому в рюкзаку серед особистих речей є звичайним способом транспортування та не свідчить про його приховування від митного контролю.
Крім того, з урахуванням вищенаведеного матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що вилучений альбом з поштовими марками є культурною цінністю. Відсутній будь-який експертний висновок, не встановлено індивідуальних характеристик марок, їх рідкісності чи історичної значущості, що виключає можливість віднесення їх до культурних цінностей. Сам факт виготовлення марок до 1991 року не є достатньою підставою для такого висновку.
За таких обставин не доведено, що:
- вилучений товар має статус культурної цінності;
- товар переміщувався з приховуванням від митного контролю;
- в діях особи був наявний умисел на вчинення правопорушення.
Відсутність належних доказів як об`єктивної сторони (способу приховування), так і суб`єктивної сторони (умислу) виключає склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Отже, факт приховування товару не підтверджено, а висновки митного органу ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим. Митним органом не здобуто такої сукупності доказів, яка обґрунтовувала б зроблені у протоколі про порушення митних правил висновки, як такі, що не залишають місця сумнівам.
Досліджені в суді першої інстанції обставини, які перевірені в ході апеляційного розгляду, дозволяють суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що судом першої інстанції постановлено обґрунтоване рішення, яке прийнято на підставі фактичних обставин справи та доказів, наданих митним органом.
Практика Європейського Суду вказує на те, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008, доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п.2 ст.6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.
За положеннями ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Переглядаючи постанову суду першої інстанції в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що при розгляді даної справи суддя повно, всебічно і об`єктивно дослідив дані, що містяться в матеріалах справи, належним чином перевірив обставини, викладені у протоколі про порушення митних правил, дав цим обставинам належну оцінку, вислухав всі аргументи сторін та, приймаючи рішення про закриття провадження у справі, дійшов правильного висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.483 МК України.
Відповідно до п.1 ч.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін.
З урахуванням наведеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу представника Бєлошицької Людмили Федорівни в інтересах Одеської митниці – залишити без задоволення.
Постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ч.1 ст.483 МК України – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя           І.А.Артеменко