Справа № 185/14798/25
Провадження № 2/185/2261/26
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України

24 березня 2026 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., розглянувши у відкритому, заочному судовому засіданні в м.Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Красноріченської Селищної військової адміністрації про визнання права власності
В С Т А Н О В И В
Позивачи 24.11.2025 року звернулися до суду з даним позовом у якому просить суд: Визнати право спільної власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за позивачами – ОСОБА_1 у розмірі 1/3 в праві власності на вищевказане нерухоме майно, ОСОБА_2 у розмірі 1/3 в праві власності на вищевказане нерухоме майно, ОСОБА_3 у розмірі 1/3 в праві власності на вищевказане нерухоме майно.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначають, що квартира перебуває на тимчасово окупованій території, право власності в реєстрі нерухомості не зареєстровано, тому вони змушені звернутися до суду.
Позивачі просили суд розглядати справу без їх участі, позов підтримали.
Відповідач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.
Судом ухвалено слухати справу в заочному судовому засіданні.
В судовому засіданні встановлено наступне.
ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 ; ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 ; ОСОБА_3 паспорт НОМЕР_3 є спільними власниками на нерухоме майно - квартиру в рівних частинах, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 27.7.кв.м., у тому числі 1-а кімната 14,9 кв.м, 2-а кімната 12.8 кв.м, кухні площею 7 кв.м, ванної кімнати площею 2.8 кв.м., вбиральні 1 кв.м., коридору 10,6 кв.м, передпокою 1.5 кв.м, вбудованої шафи. Загальна площа квартири 53,2 кв.м. 
Право власності на вказану квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 травня 1994 року, видане згідно з розпорядженням (наказом) директора Красноріченського верстатобудівного заводу ім.Фрунзе від 25 травня 1994 року №180. В період з 2006 року – 2019 року ОСОБА_1 проживала у вищезгаданій квартирі разом з батьками, про що свідчить реєстрація місця проживання. Батьки проживали в даній квартирі до березня 2022 року, про що свідчить реєстрація місця проживання та сплачені комунальні рахунки за адресою АДРЕСА_1 . 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації. 
Проте здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, що знаходиться АДРЕСА_1 . неможливе, оскільки юридична особа - Красноріченський верстатобудівний заводу ім.Фрунзе знаходиться в стані припинення та отримати відомості щодо реєстрації права власності на вищезазначене майно немає можливості, що позбавляє реєстратора можливості отримати підтвердження інформації щодо реєстрації права власності на вищезазначену квартиру. У зв`язку із неможливістю реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, яка перешкоджає володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд ми, позивачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звертаємось з даним позовом. 
Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, або, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів статті 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відбулась втрата ним документа, що засвідчує право власності.
У зв`язку з викладеним та враховуючи той факт, що на теперішній час право власності позивача на квартиру не визнається, з метою захисту прав на нерухоме майно, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити. 
На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В
Позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Красноріченської Селищної військової адміністрації про визнання права власності про визнання права власності - задовольнити.
Визнати право спільної власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за позивачами – ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 ) у розмірі 1/3 частини, ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_5 ) у розмірі 1/3 частини, ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_6 ) у розмірі 1/3 частини. 
Судові витрати залишити за позивачами.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:	  	В. О. Головін