Справа № 182/1165/21
Провадження №11-кп/991/23/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: 
секретаря судового засідання - ОСОБА_4 , 
прокурора - ОСОБА_5 , 
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника - ОСОБА_10 ( в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з особистого зобов`язання на тримання під вартою в межах кримінального провадження №42020040000000468 від 10.07.2020 стосовно обвинувачених:
ОСОБА_6  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України,
ОСОБА_11  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України,
ОСОБА_7  у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Вищого антикорупційного суду від 09.10.2024, серед іншого, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України та призначено основне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. Одночасно з цим, до набрання вироком законної сили до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у т.ч. прибувати за кожною вимогою до суду.
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 29.01.2025 визначено порядок розгляду апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення на вищевказаний вирок в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів до стадії судових дебатів. 26.11.2025 колегія суддів прийняла рішення про закінчення з`ясування обставин і перевірки їх доказами та перехід до стадії судових дебатів.
В судове засідання 23.01.2026, під час якого сторони мали розпочати виступи у дебатах, обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, подавши клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у зв`язку з чим за клопотанням прокурора судом ухвалено рішення про застосування його приводу. 
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17.03.2026 у зв`язку з невиконанням вищевказаної ухвали та неявкою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд повторно застосував привід до нього. Одночасно з цим, прокурор просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 з особистого зобов`язання на тримання під вартою, однак у зв`язку з відсутністю обвинуваченого суд відклав вирішення даного питання. 
В судовому засіданні 09.04.2026 прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури клопотав про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 . В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим у разі набрання вироком законної сили обвинуваченому передбачено покарання у виді позбавлення волі з реальним строком його відбування. При цьому, ОСОБА_6 є особою пенсійного віку, за кордоном в нього проживають родичі, відтак останній з метою ухилення від кримінальної відповідальності може безперешкодно перетнути кордон України. Окрім того, ОСОБА_6 неодноразово не з`являвся на виклики суду, а застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням процесуальних обов`язків, зокрема, носіння електронного браслету в умовах ведення бойових дій в Україні не дає можливості здійснювати належний контроль за обвинуваченим з огляду на роботу системи радіоелектронної боротьби. Тому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання просив змінити на тримання під вартою до прийняття рішення за апеляційними скаргами. 
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Зазначили, що ОСОБА_6 не з`являвся безпосередньо до суду в м. Києві за станом здоров`я, при тому він завжди готовий був брати участь в засіданнях в режимі ВКЗ. Заперечували проти ризику переховування та будь-яких дій пов`язаних з переховуванням. Окрім цього, на думку захисника ОСОБА_8 , клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України щодо письмової форми, що погіршує становище обвинуваченого та порушує його право на захист. 
Заслухавши думку прокурора, обвинувачених та їх захисників, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою, серед іншого, змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого. 
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про запобіжний захід суд, крім наявності зазначених ризиків враховує положеннями ст. 178 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).
Під час розгляду клопотання, колегія суддів встановила, що у цьому кримінальному провадженні судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме в тому, що він здійснив розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, а також складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документі завідомо неправдивих відомостей, вчинені за попередньою змовою групою осіб.
На цьому етапі провадження колегія суддів не вирішує питання винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Разом з тим, враховуючи доведеність в суді першої інстанції інкримінованого ОСОБА_6 злочину, вважає встановленою «обґрунтованість підозри» для цілей застосування запобіжного заходу за відповідним стандартом доказування. 
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам кримінального провадження (стаття 177 КПК України), зокрема ризику переховування від суду та перешкоджання кримінальному провадженню.
Так, ризик переховування від суду є актуальним та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання. Вироком Вищого антикорупційного суду від 09.10.2024 ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, пов`язані з виконанням адміністративно-господарчих та організаційно-розпорядчих функцій строком на 3 роки з конфіскацією частини належного йому на праві власності майна. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, викладеною, зокрема, у рішенні по справі «Ілійков проти Болгарії» («Ilijkov v. Bulgaria») № 33977/96 від 26.06.2001, за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий ризик був встановлений. У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.
Сама по собі тяжкість можливого покарання не є вирішальною при оцінці ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, на переконання колегії суддів, даний факт у сукупності з відомостями, що характеризують особу обвинуваченого може слугувати підставою для переховування від суду. З журналів судових засідань вбачається, що з призначених 15 судових засідань 6 були відкладені у зв`язку з неявкою до суду ОСОБА_6 . Зокрема, обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився на перше судове засідання 16.01.2025, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про застосування приводу, а також накладення грошового стягнення на нього. Судові засідання, в яких обвинувачений ОСОБА_6 брав участь в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних пристроїв відбувались з технічними неполадками, що унеможливлювало належне здійснення судового розгляду (29.01.2025, 21.03.2025, 27.03.2025, 04.04.2025). Судове засідання від 30.10.2025 було відкладено у зв`язку з відсутністю електроенергії в Покровському міському суді Дніпропетровської області, з яким обвинувачений ОСОБА_6 просив здійснювати засідання в режимі відеоконференції. Задля забезпечення завдань кримінального провадження, а також дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів Апеляційної палати ухвалою від 29.01.2025 прийняла рішення про участь учасників кримінального провадження в судових засіданнях в режимі ВКЗ виключно до стадії судових дебатів, про що неодноразово наголошувалось в наступних судових засіданнях. 26.11.2025 суд закінчив з`ясування обставин та повідомив учасників про перехід до стадії судових дебатів. Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник були обізнані про прийняті судом рішення щодо формату проведення судових засідань на відповідній стадії, однак ОСОБА_6 наполегливо продовжував не виконувати їх. У зв`язку з цим, за клопотанням прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури колегією суддів 23.01.2026 прийнято рішення про застосування приводу до ОСОБА_6 до зали судового засідання 17.03.2026, та відмовлено в черговому задоволенні клопотання ОСОБА_8 про учать ОСОБА_6 в режимі відеоконференції. Однак, зазначена ухвала суду не була виконана. З пояснень прокурора, ОСОБА_6 був відсутній за місцем проживання, що унеможливило його привід до суду, у зв`язку з чим 17.03.2026 просив змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід на тримання під вартою. Судом дане клопотання не було розглянуто з підстав неможливості зміни запобіжного заходу без участі обвинуваченого. Разом з цим, ОСОБА_6 був обізнаний про необхідність прибути особисто до суду в судове засідання як 21.01.2026, так і 17.03.2026, чого не виконав в добровільному порядку, що стало причиною відкладення розгляду апеляційних скарг у даному провадженні. За наведених обставин, ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 17.03.2026 повторно прийнято рішення про застосування приводу до ОСОБА_6 для участі в судовому засіданні 09.04.2026. 
Така поведінка обвинуваченого дає підстави суду стверджувати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість призначеного йому покарання та необхідність його реального відбування у випадку набрання вироком законної сили, може продовжити дії щодо створення перешкод для руху кримінального провадження, у тому числі шляхом переховування від суду.
Крім того, ОСОБА_6 має родинні зв`язки з особами, які проживають за межами України (що не заперечувалось обвинуваченим) та є особою пенсійного віку, що свідчить про можливість обвинуваченого залишати територію України навіть у період воєнного стану. Хоч зазначені обставини самі по собі не є підставою для висновку про наявність ризику переховування, але вони враховуються в сукупності з іншими даними при оцінці встановлення такого. 
Колегія суддів також враховує, що покладений на обвинуваченого обов`язок носіння електронного засобу контролю належним чином не виконаний і такий контроль не здійснюється, що вбачається з пояснень прокурора при обґрунтуванні клопотання про зміну запобіжного заходу.
Враховуючи наведене, а також те, що апеляційний розгляд триває, колегія суддів доходить висновку, що ризик переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення від можливого відбування призначеного покарання на цей час не зменшився та продовжує існувати. Крім того, поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на його перешкоджання руху кримінального провадження для його розгляду в розумні строки, контроль за якими покладено на суд. 
Доводи сторони захисту щодо процесуальної поведінки обвинуваченого протягом тривалого часу судового розгляду, наявності у нього міцних соціальних зв`язків, родини, постійного місця проживання, стану здоров`я безумовно підлягають оцінці судом. Разом з тим, зазначені обставини самі по собі не свідчать про відсутність ризику переховування обвинуваченого від суду, зважаючи на стадію кримінального провадження, наявність обвинувального вироку із призначенням реального покарання у виді позбавлення волі та вищенаведені обставини неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 . Доводи сторони захисту про неможливість ОСОБА_6 брати участь в судових засіданнях безпосередньо в залі суду Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду долученими відомостями не підтверджуються. 
Вирішуючи дане клопотання, колегія суддів бере також до уваги наявність апеляційної скарги прокурора як щодо покращення, так і щодо погіршення процесуального становища обвинувачених та можливість прийняття у зв`язку з цим судового рішення у формі вироку, копія якого згідно ч. 7 ст.376 КПК України, негайно після його проголошення вручається обвинуваченому.
З огляду на вищезазначені обставини, враховуючи, що в судове засідання до зали суду Апеляційної палати 09.04.2026 ОСОБА_6 було доставлено приводом, хоча згідно відомостей в матеріалах справи останній був обізнаним про дату судового засідання, колегія суддів констатує, що застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання вочевидь не забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого і потребує зміни. 
Вирішуючи питання щодо строку продовження запобіжного заходу, колегія суддів виходить з того, що відповідно до п. 1, 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у вироку суду зазначається, зокрема, рішення щодо запобіжного заходу до набрання ним законної сили. Отже, після ухвалення обвинувального вироку запобіжний захід щодо обвинуваченого може застосовуватися на строк до набрання вироком законної сили.
Такий підхід узгоджується і з практикою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
Відтак, неспроможність застосованого до ОСОБА_6 судом першої інстанції запобіжного заходу забезпечити належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, наявність ризику переховування обвинуваченого від суду, а також встановлений ризик перешкоджання кримінальному провадженню, колегія суддів вважає обґрунтованим клопотання прокурора та доходить висновку про необхідність зміни запобіжного заходу на тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили.
Керуючись ст. 177-178, 196-197, 206, 331, 374, 376, 405 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора задовольнити.
Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з особистого зобов`язання на запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком Вищого антикорупційного суду від 09.10.2024 законної сили чи прийняття іншого судового рішення щодо його обвинувачення по суті апеляційних скарг. 
Копію ухвалу вручити обвинуваченому негайно після її оголошення.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий         ОСОБА_1 
Судді         ОСОБА_2 
ОСОБА_3