ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/21392/25
провадження № 2-о/753/53/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Дарницький районний суд міста Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судових засідань Гайової С.Г., представника заявника - адвоката Зозулі В.М., розглянувши цивільну справу за заявою заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дроботун Олена Леонідівна про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року адвокат Зозуля Володимир Миколайович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1999 року по день смерті ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка була зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві приватної власності і яка є спадковим майном, що залишилося після її смерті. У ОСОБА_2 відсутні члени сім`ї або ж інші родичі, водночас ОСОБА_1 з самого дитинства проживала у вказаній квартирі разом зі спадкодавцем та звернулася до приватного нотаріуса Дроботун О.Л. із заявою про відкриття спадщини та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Приватний нотаріус постановою від 05 вересня 2025 року відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право власності на спадщину посилаючись на ненадання документів, які б доводили родинні стосунки зі спадкодавцем або проживання з ним однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, що і зумовило звернення до суду із цієї заявою.
Як зазначає заявниця, ОСОБА_2 не складала заповіт на випадок своєї смерті, а тому спадкування має здійснюватися почергово.
Заявниця вказує, що 18 березня 2008 року Відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві держадміністрації було видане свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 щодо вказаної вище квартири, згідно з яким вона належала у рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . ОСОБА_3 подарувала свою 1/3 частину квартири своїй доньці - ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 06 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1528.
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який був сином ОСОБА_3 та братом спадкодавця - ОСОБА_2 . Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/3 вказаної квартири. Так як на момент його смерті його матір - ОСОБА_3 , проживала разом зі своїм сином, то вона, як спадкоємець першої черги, вважається такою, що прийняла спадщину, однак не оформила її.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 і після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді вказаної квартири, яку вона успадкувала після смерті свого сина. Так як на момент її смерті ОСОБА_2 - дочка померлої, проживала разом зі своєю матір`ю, то вона вважається такою, що прийняла спадщину, однак не встигла оформити її, оскільки сама померла через 7 днів після матері, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заявниця вважає, що оскільки у ОСОБА_2 відсутні будь-які члени сім`ї або родичі, які б могли прийняти спадщину, а заявниця проживала разом з ОСОБА_2 , то вона має право на спадкування за ОСОБА_2 на підставі статті 1264 ЦК України, як спадкоємець четвертої черги.
Обґрунтовуючи факт спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , заявниця вказує, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Раківка Вишгородського району Київської області, Україна, є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які у шлюбі не перебували. З 1999 року мати заявниці почала проживати у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який був рідним братом спадкодавця ОСОБА_2 , у квартирі АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 померла матір заявниці, а в подальшому - ІНФОРМАЦІЯ_2 помер і вітчим заявниці ОСОБА_4 . Після їх смерті заявниця продовжила проживати у вказаній квартирі разом з ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується медичною книжкою заявниці за період навчання у школі, а саме школі 127, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на відстані 900 метрів від наведеної вище квартири, довідкою банку про відкриті рахунки заявниці. Квартира АДРЕСА_1 вказана домашньою адресою матері заявниці в її особовій медичній книжці, а також в інших медичних документах. Крім того, вказує, що заявниця сама забирала тіло померлої ОСОБА_3 з Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, що підтверджується листом Дніпровської окружної прокуратури міста Києва від 28 січня 2025 року № 7212/к, а також тіло померлої ОСОБА_2 , що підтверджується дозволом Дарницької окружної прокуратури міста Києва від 28 січня 2025 року № 57-74-2025 року, а також займалася їх похованням та отримувала прах після їх кремації. 
Увесь цей час заявниця, її матір, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали як одна сім`я, а ОСОБА_4 замінив заявниці батька, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стали для заявниці тіткою та бабусею, які постійно піклувалися про матір заявниці та про неї саму. 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2025 року, заяву передано на розгляд судді Якусику О.В. 
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16 жовтня 2025 року відкрито провадження у справи, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого провадження на 11 листопада 2025 року, залучено до участі у справі як заінтересовану особу до участі у справі Київську міську раду.
10 листопада 2025 року Київська міська рада подала відзив, у якому заперечувала проти поданої заяви та просила залишити її без задоволення. В обґрунтування заперечень зазначала, що заявницею не надано доказів своєї пов`язаності спільним побутом зі спадкодавцем, наявності взаємних прав та обов`язків та ведення сімейного господарства, а надані нею докази наведені обставини не підтверджують.
У судовому засіданні представник заявниці підтримав заяву та просив її задовольнити.
Київська міська рада у поданому відзиві просила розглядати заяву за відсутності її представника. 
Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що згідно ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_1 , батьками якої у повторному свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 06 грудня 2023 року, записані ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .
Як свідчить Довідка про реєстрацію місця проживання особи з 04 червня 2011 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно з Свідоцтвом про право власності на житло, виданим 18 березня 2008 року відділом приватизації Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 та члени її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_4 в рівних долях. Вказані особи були зареєстровані за адресою місцезнаходження цього нерухомого майна, що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва. 
За договором дарування від 06 серпня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1528, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві власності 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . 
Як слідує з наявних в матеріалах справи Свідоцтв про смерть: ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . 
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається із квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Спадкоємці першої, другої та третьої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 відсутні.
06 травня 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дроботун Олена Леонідівна за заявою ОСОБА_1 завела спадкову справу № 09/2025 щодо майна померлої ОСОБА_2 .
Постановою від 05 вересня 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дроботун Олена Леонідівна відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, посилаючись на ненадання документів, які б доводили родинні стосунки зі спадкодавцем або факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Матеріали справи також свідчать, що заявниця забирала тіло померлої ОСОБА_3 з Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, що підтверджується листом Дніпровської окружної прокуратури міста Києва від 28 січня 2025 року № 7212/к, а також тіло померлої ОСОБА_2 , що підтверджується дозволом Дарницької окружної прокуратури міста Києва від 28 січня 2025 року № 57-74-2025 року, займалася їх похованням та отримувала прах після кремації, що підтверджується договорами-замовлення № 7.250782К від 30 січня 2025 року. 
Допитана як свідок ОСОБА_8 повідомила, що вона є однокласницею заявниці, проживала з нею в одному будинку, до якого переїхала у 2003 році. Вказала, що ОСОБА_9 проживала у будинку і до 2003 року, вони проживали разом з вітчимом, тіткою, бабусею, з якою ОСОБА_9 була дуже близькою. У квартирі було три кімнати, у яких жили бабуся з ОСОБА_9 , вітчим з її матір`ю та тітка. Свідок вказала, що вітчим заявниці не працював і більшість витрат по утриманню несла саме вона, зокрема разом з родичами ділили між собою продукти, комунальні послуги. Свідок знає, що вони обмінювалися подарунками, однак не знає чи були серед них якісь цінні. Повідомила, що з 2011 року ОСОБА_9 навчалася у коледжі за спеціальністю діловод, у 20 років працювала адміністратором у барі, остання її робота була в туризмі, вона допомагала з візами. Зазначила, що наразі у квартирі ОСОБА_9 не проживає, а орендує житло, чому виїхала сідок не знає.
ОСОБА_10 будучи допитаною як свідок зазначила, що є сусідкою сім`ї по будинку та дружила з ними, гарно їх знала. Повідомила, що ОСОБА_9 проживала там з самого дитинства, росла і ходила в школу. Після смерті матері, проживала з ОСОБА_11 його сестрою і матір`ю, жили гарно. Після смерті вітчима, ОСОБА_9 проживала з бабусею і тіткою, завжди допомагала бабусі, яка була майже сліпою, купувала їй ліки і баба її дуже хвалила. Тітка натомість проживала не тільки на ОСОБА_12 . Зазначила, що з початком війни була наїздами, виїхала і зараз там не проживає. Підтвердила, що ОСОБА_9 купувала продукти і бабуся була фактично на її утриманні, бо сама нікуди не виходила. Тітка останнім часом не працювала, пила і Поліна переказувала їм кошти. Бабуся завжди називала ОСОБА_9 онучкою і вони були дуже близькими. 
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. 
Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Відповідно до положень статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як встановлено частиною першою статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).
Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2021 року у справі № 646/1310/20).
Таким чином необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявність між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років, тобто починаючи з січня 2020 року. 
Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю відповідно до вимог статей 77-78 ЦПК України є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
На підтвердження факту спільного проживання заявниці однією сім`єю із спадкодавцем вона надала копію сторінок медичної книжки, виданої 13 жовтня 2017 року, медичної карти, лікарського направлення від 26 лютого 2019 року та декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 31 жовтня 2018 року ОСОБА_5 , у яких місцем її проживання вказано АДРЕСА_4 ; обкладинку медичної картки заявниці, довідку АТ КБ «Приватбанк» від 29 вересня 2025 року про відкритий рахунок заявниці відповідно до угоди від 30 серпня 2021 року, у яких місцем її проживання також вказано АДРЕСА_4 . Також заявниця надала документи, що підтверджують організацію заявницею поховання та отримання праху після кремації померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Будь-яких інших доказів на підтвердження факту спільного проживання заявниці однією сім`єю із спадкодавцем, матеріали справи не містять.
Оцінюючі надані письмові докази суд вважає їх неналежними доказами на підтвердження встановлюваного факту, оскільки вони не підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 починаючи принаймні з січня 2020 року, пов`язаність їх спільним побутом, ведення ними спільного господарства, наявність між ними взаємних прав і обов`язків у цей період. Сам факт зазначення адреси проживання у наданих заявницею документах не підтверджує її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років.
Оскільки про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що надані ОСОБА_1 докази є недостатніми для підтвердження факту її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю та ведення ними спільного господарства.
Суд при цьому враховує, що самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю (аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц та від 22 квітня 2021 року у справі № 707/2882/19). 
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довела факту її проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись статтями 4, 12-13, 78-81, 141, 259, 264, 265, 268, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні заяви  ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дроботун Олена Леонідівна про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 31 березня 2026 року.

Суддя          Олександр ЯКУСИК