Справа № 297/1624/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

20.04.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Відповідно до постанови суду, - 11 травня 2025 року близько 12:35 год. прикордонним нарядом «Контрольний пост» від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань на відстані 2500 метрів до державного кордону України на напрямку 214 прикордонного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який намагався незаконно перетнути державний кордон України з Угорщиною поза пунктом пропуску через державний кордон України. 
Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою, адвокат Федік С.Ю. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається якими саме діями ним вчинено спробу перетину державного кордону та відсутні відомості, що місце де було його затримано не є дозволеним для перебування людей, зважаючи на те, що він перебував біля н.п. Велика Бийгань Берегівського району в світлу пору доби та з іншими особами на відпочинку. Стверджує, що не мав наміру на незаконний перетин державного кордону, а лише з товаришем та двома дівчатами проводили відпочинок у зазначеному населеному пункті. Звертає увагу на свій вік – 22 роки, що свідчить про те, що він є призовником та може бути мобілізований на військову службу лише за його згодою, що дає підстави вважати про відсутність у ОСОБА_1 намірів на незаконний перетин державного кордону. Зазначає, що суд першої інстанції позбавив його можливості приймати участь у справі та надавати пояснення, чим грубо порушив його право на захист, розгляд справи відбувся у його відсутність. 
Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови зазначає, що справу було розглянуто без його участі, оскільки не був повідомлений про розгляд справи. Про винесену постанову дізнався 15.10.2025 року коли на адресу найшли виклик та постанова про відкриття виконавчого провадження. Просить суд поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду.
В судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, не є обов`язковою.
За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній, всупереч доводів апеляційної скарги, наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Не дивлячись на наведені доводи ОСОБА_1 , які викладені ним в апеляційній скарзі, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й розглянутими в судовому засідання доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Згідно даних, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №288939 від 11.05.2025 вбачається, що в цей же день, близько 12:35 год. прикордонним нарядом «Контрольний пост» від відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань на відстані 2500 метрів до державного кордону України на напрямку 214 прикордонного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску із України в Угорщину, чим порушив вимоги ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення; протоколом про адміністративне затримання від 11.05.2025; протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 11.05.2025; копією паспорта громадянина України ОСОБА_1 ; рапортом інспектора прикордонної служби 2 категорії – водія відділення інспекторів прикордонної служби контролю відділення інспекторів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 солдата ОСОБА_2 , згідно якого, про зазначену подію, яка мала місце 11.05.2025, він доповідав начальнику відділення інспекторів ПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) капітану ОСОБА_3 ; схемою виявлення та затримання ОСОБА_1 , на якій зазначено маршрут руху, місце затримання, знаходження 214 прикордонного знаку та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено жодних даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби 2 категорії – водія відділення інспекторів прикордонної служби контролю відділення інспекторів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 солдат ОСОБА_2 був упереджений при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст 204-1 КУпАП, що у нього були підстави для обмови останнього та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що інспектор прикордонної служби ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків не виходив за межі наданих йому повноважень.
Водночас, апеляційним судом не встановлено і будь-яких фактів про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, які би призвели до підписання протоколів про адміністративне правопорушення та затримання й інших документів, які містяться у матеріалах справи.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що із протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи не вбачається якими саме діями ним вчинено спробу перетину державного кордону та відсутні відомості, що місце де було його затримано не є дозволеним для перебування людей, зважаючи на те, що він перебував біля н.п. Велика Бийгань Берегівського району в світлу пору доби та з іншими особами на відпочинку, апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 11.05.2025 близько 12.35 год. на напрямку 214 прикордонного знаку (територія Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) на відстані 2500 метрів від державного кордону України в межах встановленої прикордонної смуги Берегівського контрольованого прикордонного району, однак таких заперечень чи пояснень не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції ОСОБА_1 та підтверджує той факт, що відповідна версія виникла у ОСОБА_1 вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.
Посилання апелянта про свій вік – 22 роки, що свідчить про те, що він є призовником та може бути мобілізований на військову службу лише за його згодою, що дає підстави вважати про відсутність у ОСОБА_1 намірів на незаконний перетин державного кордону, є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 будучи мешканцем Волинської області, без об`єктивних на те причин перебував на території Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б)», на відстані 200 метрів до населеного пункту Велика Бийгань без військово-облікових документів, що в сукупності вказує на намір перетину ним державного кордону.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні переконливі відомості, які дають суду підстави вважати, що громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець Волинської області, знаходився в межах прикордонної смуги на напрямку 214 прикордонного знаку (територія території Великобийганської територіальної громади Берегівського району Закарпатської області) під час дії воєнного стану та тимчасової заборони чоловікам у віці від 18 до 60 років перетину державного кордону України, з іншою метою, а ніж спроба перетину державного кордону.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції позбавив можливості ОСОБА_1 приймати участь у справі та надавати пояснення, чим грубо порушив його право на захист, розгляд справи відбувся у його відсутність, - апеляційний суд відхиляє, як такі що не свідчать про порушення права на захист і не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує те, що факт розгляду справи без участі правопорушника не являється підставою для скасування чи зміни судового рішення у справах про адміністративні правопорушення, тим більше, що факт розгляду справи без участі ОСОБА_1 враховано апеляційним судом як одну з підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.
Отже, апеляційний суд розцінює доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_1 , як спосіб захисту спрямований на уникнення відповідальності за вчинення правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП не знайшли свого підтвердження, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. 279, 280 КУпАП дотримано, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 1 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому, апеляційний суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі сторони захисту не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.
Керуючись ст.ст.283,294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага