РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
02 березня 2026 р.  Справа № 120/5354/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "МІКСС" до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "МІКСС" звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятої відповідачем постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 51000 грн зі порушень статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом 17 частини 1 статті 60 цього Закону. Зокрема, представник позивача зауважує, що перевезення вантажу здійснювалося по автомобільній дорозі міжнародного значення, яка не містила жодних заборонних/обмежувальних знаків, передбачених ПДР України. Окрім того зауважує, що видача дозволу на перевезення вантажу з перевищенням нормативних габаритно-вагових параметрів чинним законодавством не передбачена, що свідчить про відсутність складу правопорушення.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення адміністративного позову. Серед іншого зауважив, що відрізок дороги, на якому, зокрема, було проведено рейдову перевірку, входить у перелік доріг місцевого значення на який розповсюджується допустима вага транспортного засобу.
Представником позивача до суду подано відповідь на відзив, у якій зауважено, що правовий висновок щодо правопорушення не може ґрунтуватися виключно на факті перевищення ваги без врахування виду дороги та відсутності заборонних знаків.
До суду від представника відповідача надійшло додаткові пояснення у справі, у яких останній вказує, що законодавством встановлено імперативну заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.
Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено такі обставини.
06.03.2025 року посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті відділу держаного нагляду (контролю) у Вінницькій області на а/д С-02-07/25 с. Писарівка 3 км була проведенена перевірка транспортного засобу DAF реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Під час перевірки контролюючим органом встановлено порушення, передбачене абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" при перевезенні вантажу, а саме: зафіксовано перевезення вантажу з повною масою транспортного засобу 37,380 тонн при допустимих 24 тонн, що у відсотках складає 55,75%. Вказане підтверджується довідкою № 0052346 про результати здійснення габаритно-вагового контролю та актом № 0056780 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 06.03.2025 року.
Так, за результатами проведеної перевірки посадовими особами було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 0060759 від 06.03.2025 року.
На підставі зазначеного акту 01.04.2025 року відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ080927, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзац 17 частини 1 статті 60 цього Закону, у розмірі 51000 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, суд зауважує таке.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 № 2344-III "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон № 2344-III).
За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону №2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Відповідно до частини 12 статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до частини 1 статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Частиною 2 статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
За приписами частини 4 цієї статті Закону № 2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Абзацом 17 частини 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Процедура здійснення державного контролю, зокрема, за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).
Згідно з пунктом 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Пунктом 16 Порядку № 1567 передбачено, зокрема, що під час проведення рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Відповідно до пункту 21 Порядку № 1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Згідно з підпунктом "б" пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри фактичної маси не перевищують максимальне значення якої визначено в залежності від типу транспортного засобу та виду автомобільної дороги.
Так, у контексті цієї справи - для дороги державного значення - 40 тонн та місцевого значення - 24 тонни.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами "б" та "в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
В силу пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Суд наголошує, що пунктом 25 Правил визначено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879 (далі - Порядок № 879).
Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Відповідно до п.п.5-1 та 11 п.2 Порядку № 879:
- документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу;
- точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
Відповідно до п. 16 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
У відповідності до пункту 18 Порядку № 879 за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 879 за результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Суд зауважує, що аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що Суд зауважує, що аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними:
- перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі;
- перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.
Сторонами у справі не заперечується та обставина, що позивач перевозив вантаж, який за своїми характеристиками є подільними, тобто може при завантаженні бути поділена на окремі частки без втрати або пошкодження її властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.
Головна мета такої заборони - збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Унаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.
Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Суд погоджується з доводами відповідача про те, що вищезазначене виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.
Разом з тим, суд зауважує, що диспозиція абзацу 17 частини статті 60 Закону № 2344-III встановлює відповідальність не лише за перевезення неподільного вантажу без відповідного дозволу, а й подільного вантажу без будь-яких інших умов.
Як слідує із матеріалів справи, позивач здійснював перевезення вантажу з порушеннями, що підтверджується відповідними документами, зокрема й тими, що були безпосередньо наданими водієм, а саме товарно-транспортними накладною та технічним паспортом.
Суд наголошує, що фактичною підставою для притягнення позивача до відповідальності стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки факту перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм більш ніж на 30%, про що зроблені висновки в акті перевірки.
Так, контролюючим органом встановлено, що фактична маса транспортного засобу (маса спорядженого транспортного засобу, яка визначена його технічною характеристикою, з водієм та вантажем), який рухався по дорозі місцевого значення становить 37,380 тонн при допустимих 24 тонн.
Окремо суд зауважує, що відповідно до статті 8 Закону № 2344-III автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення.
Автомобільні дороги місцевого значення поділяються на обласні та районні.
До обласних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні центри Автономної Республіки Крим і областей з іншими населеними пунктами в межах Автономної Республіки Крим чи області та із залізничними станціями, аеропортами, річковими портами, пунктами пропуску через державний кордон, місцями відпочинку і не належать до доріг державного значення.
До районних автомобільних доріг належать автомобільні дороги, що з`єднують адміністративні районні центри з іншими населеними пунктами, інші населені пункти між собою, з підприємствами, об`єктами культурного значення, іншими дорогами загального користування у межах району.
Перелік доріг місцевого значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів, затверджують Рада міністрів Автономної Республіки Крим та обласні державні адміністрації один раз на три роки.
Так, розпорядженням начальника обласної військової адміністрації від 13.06.2023 року № 25-р затверджено перелік автомобільних доріг загального користування місцевого значення Вінницької області.
До зазначеного переліку включено автомобільну дорогу а/д С-02-07-25 с. Писарівка М-21 Писарівка 3км, тобто дорогу на якій було проведено перевірку транспортного засобу позивача.
При цьому, суд звертає увагу, що законодавством не передбачено встановлення дорожнього знаку для позначення дороги як дороги місцевого значення.
Натомість законодавство покладає на водія транспортного засобу обов`язок дотримуватися Правил дорожнього руху, вимог безпеки руху, а також Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363.
Так, відповідно до п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.
Згідно з п. 2.4-1 ПДР у місці здійснення габаритно-вагового контролю на вимогу працівника пункту габаритно-вагового контролю або поліцейського водій вантажного автомобіля (в тому числі механічного транспортного засобу) повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:
а) передати для перевірки документи, зазначені в підпунктах "а", "б" і "г" пункту 2.1 цих Правил;
б) надати транспортний засіб та причіп (за наявності) для вагового та/або габаритного контролю відповідно до встановленої процедури.
За змістом положень Глави 8 Правил № 363 виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України (п. 8.21).
Вантажовідправник на вимогу водія зобов`язаний усунути виявлені недоліки в укладанні вантажу (п. 8.22).
Отже водій (перевізник) особисто несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, здійснюючи перевезення вантажу, зобов`язаний дотримуватися максимально дозволеної фактичної маси транспортного засобу, враховуючи при цьому як специфіку вантажу, так і маршрут, за яким буде здійснюватися перевезення.
Таким чином, відсутність дорожніх знаків щодо позначення автомобільної дороги як дороги місцевого значення не звільняє від обов`язку дотримуватися законодавчих вимог.
Таким чином, матеріалами судової справи підтверджено порушення позивачем законодавства про автомобільний транспорт.
За нормами частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити Приватному підприємству "МІКСС" (вул. Боженка, 25, с-ще Стрижавка, Вінницький р-н, Вінницька обл., код ЄДРПОУ 38309204) у задоволенні адміністративного позову до Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправним та скасування рішення. 

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович