КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ 

Справа №552/5684/25 
Провадження № 2/552/185/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.04.2026 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючий суддя Кузіна Ж.В.
секретаря судового засідання Безугла А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання посилаючись на те, що відповідач за адресою АДРЕСА_1 користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а тому зобов`язаний оплачувати отримані послуги. У зв`язку з невиконання покладених зобов`язань, за період з 01 лютого 2021 року по 01 червня 2025 року утворилась заборгованість у сумі 31 379 грн. 57 коп., а також нарахований індекс інфляції в сумі 3657 грн. 83 коп. та 3 % річних в сумі 881 грн. 39 коп. Просили стягнути суму заборгованості та понесені судові витрати по справі.
09 вересня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період з 01.02.2021 року по 01.09.2025 року, що становить 18 268 грн. 77 коп., індексу інфляції 2268 грн. 43 коп, 3% річних в сумі 658 грн. 65 коп. та судовий збір по справі.
27 березня 2026 року представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за період з 01.02.2021 року по 01.09.2025 року у розмірі 18 268 грн. 77 коп., індексу інфляції 2105 грн. 61 коп., 3 % річних в сумі 605 грн. 09 коп. та судовий збір по справі.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження.
В судове засідання представник позивача ПОКВПТГ “Полтаватеплоенерго” не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зменшені позовні вимоги підтримує в повному обсяз, просить стягнути суму заборгованості та судові витрати.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відстуність, позовні вимоги не визнає з підстав зазначених у відзиві, а саме позивачем безпідставно нараховані санкції визначені ст. 625 ЦК України до 01.01.2024 року. Відповідачу надана дана кімната з 01.08.2022 року , з 02.09.2022 року , а саме з часу реєстрації в кімн. АДРЕСА_2 він не проживав, послугами позивача не користувався, а тому нараховані платежі за період з 01.02.2021 по 01.08.2022 року є безпідставними, як і безпідставне нарахування індексу інфляції та 3 % річних. Крім того, актом обстеження цього житлового приміщення від 25.11.2025 року встановлено, що вона непридатна для проживання, радіатор опалення відсутній. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.
Дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у кімнаті АДРЕСА_2 , користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року. 
Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у кімнаті АДРЕСА_2 , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру з 02.09.2022 року.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 набув права власності на кімнату АДРЕСА_2 з 01.08.2022 року. 
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.
Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.
Відповідно до ст. 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Що стосується заперечень відповідача щодо не визнання позовних вимог, суд виходить з наступного.
Як убачається з Акту обстеження житлово-побутових умов від 05.08.2025 року, з 03 жовтня 2022 року в кв. АДРЕСА_2 немає умов для проживання, напередодні був розпочатий ремонт, але у зв`язку повномасштабним вторгненням призупинений, тому на даний момент при приміщенні відсутні перестінки, оббита штукатурка, вирізані радіатори та електропроводка.
Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача щодо неможливості мешкання у даній квартирі у зв`язку з ремонтом, оскільки судом установлено, що проведення ремонтних робіт здійснюється за ініціативи відповідача, а тому останній несе відповідальність як за стан приміщення так і за стан комунікацій, що в ньому розташовані. Посилання на військовий стан як на підставу призупинення ремонтних робіт не є підставою для звільнення його від сплати комунальних платежів. 
Суду не надано належних доказів, що відповідач від`єднався від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.
Згідно ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До вказаного договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Приймаючи до уваги, що відповідач набув права власності на спірну квартиру з 01 серпня 2022 року, тому з 01 серпня 2022 року підлягає стягненню заборгованість.
Отже, позовні вимоги про стягнення боргу за послуги з теплопостачання, які нараховані за період з 01.02.2021 по 01.08.2022 року не підлягають задоволенню.
Із розрахунку заборгованості убачається, що за послуги з теплопостачання нарахований борг за період з 01.08.2022 року по 01.09. 2025 року та становить 18 268 грн. 77 коп.
Позивачем в заяві про зменшення позовних вимог зазначено період до стягнення з 01.02.2021 року по 01.09.2025 року, хоча розрахунок заборгованості наданий за період з 01.08.2002 року по 01.09.2025 року, тому суд вважає, що в заяві про зменшення позовних вимог допущена технічна описка у зазначені періоду.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання
Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.
Враховуючи суму заборгованості за період з 01.08.2022 рік по 01.09.2025 рік інфляційні витрати та три відсотки річних нараховуються з 01.01.2024 року по 01.09.2025 року та становлять 2105 грн. 61 коп. інфляційні витрати, 605 грн. 09 коп. три відсотки річних. 
На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення зменшені позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги у розмірі 18 268 грн. 77 коп., індексу інфляції – 2 105 грн. 61 коп. та 3% річних – 605 грн. 09 коп., а всього 20 979 грн. 47 коп.
Крім заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3028 грн. 00 коп.
Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства “Полтаватеплоенерго” заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.08.2022 року по 01.09.2025 року заборгованість з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 20 979 грн. 47 коп., судові витрати у розмірі 3028 грн. 00 коп., а всього 24 007 грн. 47 коп. (двадцять чотири тисячі сім гривень сорок сім копійок).
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства “Полтаватеплоенерго” (місце знаходження: м. Полтава вул.. Комарова 2а, ідентифікаційний код в ЄДРПОУ 03338030)
Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Головуючий Ж.В.Кузіна