г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/319/26
Номер провадження 2/213/737/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Шульги В.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач – ТОВ «ФК «ЕЙС» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором від 06 листопада 2021 року у розмірі 73 848,19 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №742028100 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит у розмірі 6 700,00 грн шляхом перерахування на картковий рахунок. Згодом відповідач отримав додаткові транші.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, на підставі якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №742028100. 
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №742028100.
11 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача за кредитним договором №742028100. 
Кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за його користування не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» суму заборгованості в розмірі 73 848,19 грн, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Представник відповідача подав відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Зазначає, що позивачемне надано належних та допустимих доказів надсилання ОСОБА_1 електронного повідомлення на укладення електронного договору, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, отримання відповідачем одноразового ідентифікатора та підписання ним кредитного договору. Крім того, вважає, що позивачем не підтверджено надання відповідачу кредитних коштів,не надано жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 , а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу. 
Також посилається на те, що позивачем не підтверджено набуття права грошової вимоги за кредитним договором № 742028100, оскільки договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року укладений ще до укладення договору № 742028100 від 06 листопада 2021 року. Вважає, що зазначене унеможливлює правомірність переходу прав вимоги за кредитним договором від ТОВ «Таліон Плюс» до позивача.
Стверджує, що кредитним договором обумовлено, що кредит має бути повернуто до 06 грудня 2021 року. Нарахування як ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і ТОВ «Таліон Плюс» процентів за правомірне користування кредитом після закінчення строку кредитування суперечить правовим висновкам Верховного Суду. Крім того, оскількиТОВ «Таліон Плюс» не набуло статус кредитора, нарахування ним процентів є безпідставним.
Зазначає, що відповідач з 03 березня 2022 року по 01 липня 2024 року проходив військову службу за мобілізацією, є особою з інвалідністю ІІІ групи. У зв`язку з цим відповідач звільнений від сплати процентів, штрафів, пені за кредитними зобов`язаннями на підставіп. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу неспівмірним із ціною позову, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, просить зменшити розмір таких витрат до 500,00 грн.
Просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

Позивач надав відповідь на відзив, згідно з якою вважає заперечення відповідача проти позову необґрунтованими. Зазначає, що на відповідача не поширюються положення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ухвалено рішення про звільнення всіх клієнтів від зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, починаючи з дати введення воєнного стану в Україні та до 10 квітня 2022 року включно.Тому вважає нарахування відсотків обґрунтованим та справедливим.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому перераховано грошові кошти, особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням.
Позивач надав беззаперечні докази того, що відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Первісний кредитор вжило всіх необхідних заходів для ідентифікації та перевірки особи позичальника. Здійснені дії забезпечили достовірне підтвердження особи відповідача та унеможливили укладення договору будь-якою іншою особою.
Позивачем доведено надання кредитором грошових коштів позичальнику. Водночас, відповідач, заперечуючи цей факт, не надає на його спростування належних і допустимих доказів.
Відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази набуття права вимоги до відповідача.
Крім того, не погоджується з думкою відповідача та його представника про необґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу. При цьому заявлений ними розмір витрат на правничу допомогу – 8 000,00 грн – вважає необґрунтованим та завищеним відносно складності справи. 

Сторони у судове засідання не з`явилися. 
У позовній заяві позивач зазначив, що просить розглядати справу в спрощеному позовному провадженні за відсутності представника позивача.
У відзиві представник відповідача просить розглянути справу без її участі та без участі відповідача.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
26 січня 2026 року позовна заява надійшла до суду.
12 лютого 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано докази.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
06 листопада 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено електронний договір кредитної лінії №742028100, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22 000,00 грн, розмір першого траншу – 6 700,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом.
Дисконтна процентна ставка – 1,98 % в день, індивідуальна процентна ставка – 1,2 % в день, базова процентна ставка – 2,1 % від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом, після закінчення дисконтного періоду – 2,98% в день (пункти п. 1.9.1 – 1.9.3, 1.12.2 договору).
Позичальник в будь-який час, протягом дисконтного періоду дії договору, може збільшити суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Повернення кредиту в повному обсязі позбавляє права позичальника отримати нові транші, а договір вважається достроково припиненим шляхом його повного виконання (п. 1.4 договору).
Відповідно до п. 1.5 договору загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів), отриманих протягом всього строку дії договору.
Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період), а саме до 06 грудня 2021 року (п. 1.7 договору).
Відповідно до п.п. 1.12.1 п. 1.12 договору факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на таких умовах: зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду.
Згідно з п. 5.2 договору строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, але може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, зокрема передбачених п. 1.12.1. договору. 
Пунктом 5.3 договору передбачено, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було відправлено відповідачу на номер його мобільного телефону, зазначений у заявці на отримання грошових коштів у кредит, 06 листопада 2021 року в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». 
Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами.
У заявці на отримання грошових коштів в кредит зазначено номер картки відповідача: 4314-14XX-XXXX-9127.
10 листопада 2021 року відповідачу надано додаткові транші у розмірі 2 200,00 грн та 10 050,00 грн.
Надання кредитором відповідачу грошових коштів у загальній сумі 18 950,00 грн підтверджується доданими платіжними дорученнями.
Згідно з інформацією АТ «ПУМБ», наданою на ухвалу суду про витребування доказів, платіжна картка 4314140202939127 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Випискою з особового рахунку відповідача підтверджується зарахування коштів у вищезазначених сумах та дати на картку відповідача. Також підтверджено фінансовий номер відповідача.
Таким чином, кредитодавцем виконано умови договору з надання кредитних коштів.
Відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконав.
Відповідно до розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» заборгованість відповідача станом на 11 січня 2022 року становить 49 565,66 грн: 18 950,00 грн – тіло кредиту, 30 615,66 грн – проценти. Відповідачем платежів за договором не здійснювалося.
28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01.
Додатковими угодами строк дії договору факторингу продовжувався.
Пунктом 2.1. договору факторингу передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги – права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.
Таким чином, договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, як і виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до п. 1.5. договору факторингу реєстр прав вимоги – означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором.
Форма цього реєстру наведена в додатку №1 до договору.
11 січня 2022 року на виконання п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон Плюс" складено та підписано реєстр прав вимоги №168, за яким передані (відступлені) права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором № 742028100 на загальну суму 49 565,66 грн (номер запису в реєстрі – 233).
ТОВ «Таліон Плюс» здійснено нарахування та корегування розміру процентів за кредитним договором №742028100. Проценти нараховані по 03 березня 2022 року у розмірі 564,71 грн в день (2,98% від суми кредиту); 04 березня 2022 року та 08 квітня 2022 року списано проценти у загальному розмірі 4 517,68 грн (тобто за 8 днів: 4 517,68 / 564,71 = 8). Таким чином, останнім днем нарахування процентів є 23 лютого 2022 року. Розмір нарахованих ТОВ «Таліон Плюс» процентів становить 24 282,53 грн.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01.
Згідно з реєстром прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 – до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №742028100 на загальну суму 73 848,19 грн(номер запису в реєстрі – 2 413).
11 липня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем (ТОВ "ФК "ЕЙС") укладено договір факторингу №11/07/25-Е,відповідно до умов якого ТОВ "ФК "ЕЙС" відступлене право грошової вимоги до боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 14 липня 2025 року до договору факторингу №11/07/25-Е позивачу передано право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №742028100 на загальну суму 73 848,19 грн(номер запису в реєстрі – 3109).
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, складеного позивачем, станом на 26 грудня 2025 року заборгованість відповідача за кредитом становить 73 848,19  грн: 18 950,00 грн – тіло кредиту, 54 898,19 грн – проценти.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлено, що сторонами кредитного договору визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх нарахування, реальна річна процентна ставка у відповідності до розміру застосованих відсотків. 
Також встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачем електронним підписом. 
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 зазначеного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитного договору з первісним кредитором, порушення ним взятих на себе зобов`язань. 
Разом з тим судом надано оцінку доводам представника відповідача щодо непідтвердження позивачем укладення кредитного договору саме відповідачем. При цьому враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладення якого не визнає відповідач, укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надіслано відповідачу на його фінансовий номер.
Суд зазначає, що банком відповідача підтверджено, номер телефону, зазначений у заявці на отримання грошових коштів, є його фінансовим номером.
Відповідач на вебсайті фінансової установи подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, який відповідач використав для підтвердження підписання договору.
Відповідач був повністю ознайомлений з умовами договору до його підписання, інформаційно-комунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.
Без здійснення зазначених дій відповідачем кредитний договір не міг бути укладеним, цей правочин відповідно до Закону за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайти товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).
Відповідачем та його представником не доведено, що ОСОБА_1 не укладався кредитний договір. У відзиві містяться доводи лише про те, що позивачем не доведено, що саме відповідачем укладено вищезазначений договір, проте доказів на спростування аргументів позивача не надано.
Суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, без здійснення його верифікації, без передання ним та отримання фінансовою установою персональних даних з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. 
Відповідачем та його представником не підтверджено неправильне зазначення у договорах анкетних даних відповідача, його номерів зв`язку, адресу електронної пошти, місця проживання, банківських реквізитів.
Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування кредитних грошових коштів, номери телефонів, адреси реєстрації місця проживання, адреса електронної пошти) були використані товариством для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем до суду не надані, як і не надано доказів того, що він звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення стосовно нього шахрайських дій чи оскарження ним правомірності укладених договорів. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного договору. Зважаючи на це, доводи представника відповідача про те, що позивач не надав доказів на підтвердження отримання та використання відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, спростовуються матеріалами справи, а невизнання самим відповідачем факту укладення договору і використання такого ідентифікатора не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів.
Тому суд вважає, що відповідачем не спростовано факт укладення кредитного договору з первісним кредитором, не доведено, що електронний правочини вчинено не ним, а іншою невстановленою особою.
Твердження відповідача, що позивачем не доведено отримання ним кредитних коштів у заявленому розмірі суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема випискою з особового рахунку відповідача, витребуваною за клопотанням позивача. 
Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні грошові кошти не були зараховані на його картковий рахунок. На спростування тверджень позивача не надано виписку з клієнтського рахунку, яка може містити відомості про рух коштів на його рахунку.
Доводи про недоведеність факту переказу відповідачу грошових коштів, які викладені у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються письмовими доказами у справі. Доказів зворотного відповідачем не надано. 
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Встановлено, що боржник не виконав зобов`язання за договором, вчасно отримані в кредит кошти не повернув, відсотки за користування такими коштами не сплатив, заборгованість погашена не була. 
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
На підставі договорів факторингу від 28 листопада 2018 року, 05 серпня 2020 року та 11 липня 2025 року позивач набув права вимоги до відповідача за договором №742028100 від 06 листопада 2021 року. 
Суд також відхиляє доводи відповідача щодо непідтвердження набуття позивачем права вимоги до нього з посиланням на укладення договору факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до укладення кредитного договору з огляду на таке.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу, сторони визначають конкретний перелік зобов`язань, право вимоги за якими переходять до нового кредитора.
З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами.
До позову додано витяги з реєстрів прав вимоги до договорів факторингу № 28/1118-01, №05/0820-01, №11/07/25-Е, де боржником зазначено відповідача. Витяги містять ідентифікуючі ознаки кредитного договору, суму та складові заборгованості, що відступається.
Встановлені судом фактичні обставини та докази підтверджують, що позивач набув права вимоги до відповідача. А сам лише факт укладення договору факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» в 2018 році не спростовує набуття ТОВ «Таліон Плюс» прав вимоги до відповідача, оскільки договором факторингу передбачена можливість відступлення прав вимоги, які виникнуть у майбутньому (майбутня вимога).
Отже, позивачем підтверджено перехід до нього права вимоги до відповідача.
Крім того, суд зазначає, що договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована.
Відповідачем порушувалися умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту належним чином не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості.
При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості попередніх кредиторів, які містять відомості про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір. Відповідачем наявність заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано.
При цьому судом надано оцінку твердженням сторони відповідача про нарахування процентів понад передбачений договором строк кредитування.
Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права видно, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Встановлено, що заборгованість за процентами нарахована відповідачу в межах граничного строку кредитування, визначеного договором, з урахуванням передбаченого пунктом 1.12.1 договору продовження строку дії договору на 90 днів, а тому суд погоджується з наданими позивачем розрахунками.
Під час розгляду справи встановлено, що строк кредитування, передбачений договором – 30 днів.
Пунктами 1.8 та 1.12 договору визначено умови пролонгації строку кредитування, зокрема пункт 1.8 передбачає пролонгацію на пільгових умовах, коли строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів. Підпунктом 1.12.1 договору передбачено пролонгацію на умовах, коли зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника з оплати основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду. 
Судом встановлено, що для пролонгації строку дисконтного періоду відповідачем не виконано умови, передбачені п. 1.8 договору, кредитні кошти у передбачений договором строк не повернуто, тому після закінчення дисконтного періоду строк кредитування пролонговано на підставі п.п. 1.12.1 договору – на строк, що не перевищує 90 календарних днів. Отже, загальний строк кредитування, протягом якого нараховуються проценти за правомірне користування кредитними коштоами, становить 120 днів.
Первісним кредитором за період з 06 листопада 2021 року по 11 січня 2022 року нараховано проценти за 67 днів, ТОВ «Таліон Плюс» – за період з 12 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року за 43 дні. Загальна кількість днів за період з 06 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року становить 110. 
Таким чином, нарахування процентів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» відповідає умовам договору щодо строку такого нарахування (з урахуванням пролонгації), тому доводи щодо нарахування процентів понад строк кредитування, викладені у відзиві, не заслуговують на увагу. З огляду на те, що судом встановлено правомірність набуття ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до відповідача, доводи ОСОБА_1 та його представника про безпідставність нарахування цією фінансовою установою процентів не заслуговують на увагу.
Оскільки останнім днем нарахування процентів є 23 лютого 2022 року, а відповідач призваний за мобілізацією 02 березня 2022 року, відсутні підстави для застосування положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким.
Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до матеріалів справи судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7 000,00 грн.
Представником відповідача заявлено про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу із ціною позову, складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.
Надаючи оцінку переліченим послугам правничої допомоги, враховуючи думку відповідача про неспівмірність витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вартість послуг адвоката в загальній сумі 7 000,00 грн є завищеною стосовно іншої сторони спору, а тому з урахуванням принципу розумності та реальності витрат з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн.
В стягненні суми витрат на правничу допомогу, понесену відповідачем, слід відмовити, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись ст. ст. 207, 512, 514, 525, 526, 530, 610, 611, 638, 639, 1048-1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії №742028100 від 06 листопада 2021 року в розмірі 73 848 (сімдесят три тисячі вісімсот сорок вісім) грн 19 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. та  витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС", юридична адреса: вул. Поправки Юрія, буд. 6, каб.13, м. Київ, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Дата складення повного судового рішення – 15 квітня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова