Справа №498/1895/25
Провадження по справі №2/498/108/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року с-ще. Велика Михайлівка 
Великомихайлівський районний суд Одеської області у складі: 
головуючої судді – Чернецької Н.С., 
за участю секретаря судового засідання – Гонтаренко О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України в с-ще. Велика Михайлівка Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
03 листопада 2025 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що 13.03.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 1824711 за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 3 600,00 грн., на строк 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % на день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі ТОВ «Фінансова компанія управління активами») укладено Договір факторингу №2610, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі. Відповідно до Реєстру прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набув права грошової вимоги до відповідача за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1824711 від 13.03.2021. У подальшому 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу №030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передає ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі заборгованості. Відповідно до Реєстру боржників від 03.04.2023 ТОВ «ФК «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №1824711 від 13.03.2021 у загальному розмірі 10 633,20 грн., з яких: 3 600,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 033,20 грн. сума заборгованості за відсотками. З огляду на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь загальну суму заборгованості в розмірі 10 597,56грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат: витрати на правову допомогу в сумі 4 500,00 грн. та судовий збір у сумі 2 422,40 грн.
14 січня 2026 року від представника відповідача – Брадарської Наталії Володимирівни надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого dідповідач заперечує проти позову у повному обсязі з наступних підстав. 1. Сплив позовної давності як самостійна підстава для відмови у позові Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність — це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів позовної заяви: Договір позики № 1824711 було укладено 13.03.2021 року. Строк дії договору (строк кредитування) становив 30 днів (відповідно до п. 1.3 або аналогічного пункту Договору, а також згідно з розрахунком заборгованості). Таким чином, строк виконання зобов`язання (повернення кредиту) настав 12.04.2021 року. Отже, перебіг позовної давності за Договором № 1824711 почався 13.04.2021 року і сплив 13.04.2024 року. Позивач звернувся до суду з позовом лише наприкінці 2025 року тобто зі значним пропуском трирічного строку позовної давності. На підставі викладеного, Відповідач заявляє про застосування позовної давності до вимог ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та просить відмовити у позові в повному обсязі. 2. Щодо ненадання доказів переходу права вимоги (відсутність процесуальної правоздатності) Позивач стверджує, що набув права вимоги на підставі ланцюга договорів факторингу. Однак, Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що саме заборгованість ОСОБА_1 за Договором № 1824711 була передана за цими договорами. 3. Щодо безпідставності нарахування відсотків та штрафних санкцій після спливу строку кредитування Навіть якщо суд не застосує наслідки спливу позовної давності, розрахунок заборгованості, наданий Позивачем, є неправомірним. Позивач зазначає, що заборгованість становить 10 597,56 грн, з яких: 3 600,00 грн – тіло кредиту; 6 997,56 грн – відсотки. 3.1. Припинення нарахування відсотків після закінчення строку договору. Згідно з Договором № 1824711, кредит надавався строком на 30 днів. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 сформувала правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після 12.04.2021 року (закінчення 30-денного строку) нарахування відсотків за ставкою, передбаченою Договором (наприклад, 1,99% на день), є незаконним. Після цієї дати Кредитор мав право лише на нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, але такі вимоги в позові не заявлені. Нарахована сума відсотків (6 997,56 грн) майже вдвічі перевищує тіло кредиту (3 600,00 грн), що свідчить про порушення принципів справедливості, добросовісності та розумності. 4. Щодо відсутності доказів укладення договору в письмовій формі (електронний підпис) Позивач стверджує, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Проте, позивачем не надано належних доказів того, що Відповідач: 1 . Дійсно реєструвалася в системі Позикодавця. 2 . Особисто вводила одноразовий ідентифікатор. 3 . Отримувала цей ідентифікатор на свій номер телефону. Роздруківки з внутрішньої бази даних Позивача (CRM-системи) не є належними доказами у розумінні ст. 76-80 ЦПК України.5. Щодо витрат на професійну правничу допомогу Позивач просить стягнути 4 500,00 грн понесених витрат на правничу допомогу та 2 000,00 грн очікуваних витрат. Загалом 6 500,00 грн. Відповідач заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до мінімального розумного розміру з огляду на наступне: 1 . Неспівмірність: Заявлена сума судових витрат (6 500 грн) становить більше 60% від ціни позову (10 597 грн). Це є явно неспівмірним зі складністю справи та ціною позову. 2 . Шаблонність: Справа є типовою (малозначною). Підготовка позовної заяви у такій категорії справ здійснюється шляхом використання шаблонів, де змінюються лише ПІБ та суми. Це не вимагає значних затрат часу висококваліфікованого адвоката. Просить суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Частково відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу та зменшити їх до мінімального рівня через їх необґрунтованість та неспівмірність (відмовити у частині стягнення «очікуваних» судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн як таких, що не були понесені).
21 січня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого Посилання представника Відповідача, щодо не укладання договору позики №1824711 є необґрунтованими та суперечать матеріалам справи, оскільки вказаний договір позики Відповідачем підписано (акцептовано) оферту) одноразовим ідентифікатором (vct4E6AaAD), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору, а тому на думку Позивача між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення укладання такого договору шляхом вивчення дій зазначених вище. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені З.У. «Про електронну комерцію». У свою чергу, доказів того, що персональні дані Відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від її імені, Відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій Відповідач не звернувся, як і не оскаржив правомірність укладеного договору. Окрім викладеного вище, з матеріалів цивільної справи вбачається, що Відповідач в рахунок погашення заборгованості за договором позики здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 1 169,40 грн., що у свою чергу додатково підтверджує отримання відповідачем коштів за договором позики та його укладання. Щодо доказів переходу права вимоги: Позивач не погоджується з доводами Відповідача про те, що нібито не доведено перехід права вимоги від первісного кредитора до Позивача, з огляду на таке. На підтвердження факту набуття Позивачем права вимоги у даній справі до матеріалів позову долучено належні та допустимі докази. Таким чином, доводи Відповідача про недоведеність переходу права вимоги є безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Щодо нарахування процентів за договором позики №1824711 від 13.03.2021 року: Відповідно до п. 4.2. договору позики № 1824711, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Отже, доводи представника Відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами – є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою – 2.7 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими Відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику – не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить Відповідача. Позивач вважає, що Відповідач та представник Відповідача, заперечуючи отримання оштів/укладання договору, застосували концепцію «негативного доказу» при вирішенні цього спору (постанова ВС від 27 травня 2020 року у справі № 2-879/13), оскільки належних доказів таких тверджень ОСОБА_1 – не надано при тому, що Відповідач має безперешкодний та повний доступ до своїх банківських даних та інформаційно телекомунікаційної системи позикодавця (для надання оферти з якою ознайомлювалась, від). Сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, сторона Відповідача, а саме представник Відповідача, висловлюючи заперечення проти певних обставин та не надаючи доказів, які підтверджують ці доводи, не може перекладати на позивача обов`язок їх доведення. Проте, замість надання доказів/пояснень по суті справи, представник Відповідача надав набір правових висновків, які на думку позивача є помилковими, оскільки зміст цих правовідносин(права й обов`язки сторін спору) та спільні риси між спірними правовідносинами є відмінними та не тотожними із даною справою. Просить суд позов задовольнити.
22.01.2026 від представника відповідача надійшло заперечення, згідно якого Позивач у Відповіді на відзив зазначає, що нарахування процентів є правомірним, посилаючись на п. 6.5 «Правил надання грошових коштів», які нібито дозволяють нараховувати проценти ще 90 днів після закінчення строку. Ця позиція суперечить сталій практиці Великої Палати Верховного Суду та нормам законодавства про захист прав споживачів. 1.1. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду (справа № 444/9519/12) Ключовим аргументом Відповідача є постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. У цій постанові Суд дійшов безапеляційного висновку: "Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання". Строк кредитування за Договором № 1824711 становив 30 днів. Будь-які пункти «Правил» (які є одностороннім документом, розміщеним на сайті), що суперечать природі строкового зобов`язання та намагаються продовжити нарахування договірних процентів (1,99% на день = 726% річних) після закінчення строку договору, є нікчемними в силу закону. 1.2. Щодо пріоритету умов Договору над «Правилами» У постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. у справі № 6-16цс15 зазначено, що «Правила надання послуг» можуть бути складовою договору лише тоді, коли вони підписані позичальником. Позивач посилається на те, що Відповідач підписав Договір за допомогою Одноразового ідентифікатора. Однак, сам текст Договору (Індивідуальна частина) зазвичай містить лише посилання на Правила. Позивач просить стягнути: Тіло кредиту: 3 600,00 грн. Відсотки: 6 997,56 грн. Сума відсотків майже вдвічі перевищує тіло кредиту. Якщо кредит брався на 30 днів під 1,99% в день: 3600 грн * 1,99% * 30 днів = 2 149,20 грн. Загальна сума до повернення в межах строку дії договору мала б становити: 3600 + 2149,20 = 5 749,20 грн. Різниця між 6 997,56 грн (заявленими) та 2 149,20 грн (законними в межах строку) становить 4 848,36 грн. Ця сума є незаконно нарахованою за період після 12.04.2021 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України, після спливу строку договору Позивач мав право нараховувати лише: 1 . 3% річних від простроченої суми. 2 . Інфляційні втрати. 2.1. Недоведеність факту підписання саме Відповідачем Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що надсилається особі. Для того, щоб такий підпис вважався належним, Позивач повинен довести ланцюжок подій: 1 . Заявка надійшла саме від Відповідача. 2 . SMS з кодом було відправлено саме на номер телефону, який контрактно належить Відповідачу. 3 . Цей код було введено на сайті. Позивач надав лише «Довідку про ідентифікацію» та «Договір», які є внутрішніми документами самої фінансової установи. Позивач (ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» та його попередники) самостійно генерує ці документи у своїх IT -системах. Відсутність незалежних доказів: Позивач не надав: Роздруківки від оператора мобільного зв`язку, яка б підтверджувала, що SMS з кодом «vct4E6AaAD» (на який посилається Позивач) дійсно було доставлено на номер НОМЕР_1 у вказаний час. Інформації від банку про те, що картка, на яку нібито перераховані кошти, верифікована саме за Відповідачем (власником картки є саме ОСОБА_1 , а не третя особа).
Представник позивача надіслав клопотання про розгляд справи без участі сторін в заочному порядку.
Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з`явились, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відповідача, позов не визнає з підстав зазначених у відзиві.
Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив, що 13.03.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір Позики № 1824711 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) шляхом підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором vct4E6AaAD, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів".
Відповідно до п.1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики.
Згідно з п.2.1 договору позики, сума позики 3 600,00 грн., строк договору 30 днів, процентна ставка (базова) 1,99 % в день.
Факт видачі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позичальнику ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 3 600,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 підтверджується копією платіжної інструкції від 13.03.2021.
26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу №2610, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі.
Відповідно до Реєстру прав вимог №2 від 26.10.2021 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набув права грошової вимоги до відповідача за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1824711 від 13.03.2021 у загальному розмірі 10 633,20 грн., з яких: 3 600,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 033,20 грн. сума заборгованості за відсотками.
03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу №030423-ФК, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передає ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Права Вимоги до Боржників, вказаними в реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру боржників від 03.04.2023 ТОВ «ФК «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача за Договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 1824711 від 13.03.2021 у загальному розмірі 10 633,20 грн., з яких: 3 600,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 033,20 грн. сума заборгованості за відсотками.
За розрахунком позивача сума заборгованості відповідача за договором позики № 1824711 становить 10 597,56 грн. та складається із заборгованості за тілом позики в сумі 3 600,00 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами в сумі 6 997,56 грн.
Отже, договір позики № 1824711 від 13.03.2021  між первісним кредитором та відповідачем підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Крім цього, у вищевказаному договорі та додатку до нього наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту.
Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів.
Суд звертає увагу на те, що станом на момент розгляду справи кредитний договір недійсним не визнавався.
Таким чином, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надало відповідачу кредитні кошти, що не спростовано відповідачем.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про доведеність укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісним кредитором) та відповідачем у справі ОСОБА_1 вказаного правочину.
Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву просить застосувати позовну давність до спірних правовідносин, тобто до винесення рішення суду, оскільки право вимоги у первісного кредитора виникло 13.03.2021, а позов позивач подав до суду 03.11.2025, тому позивачем пропущений строк позовної давності.
Щодо застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, внесеного згідно із Законом України № 540-IX від 30.03.2020, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України.
Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, внесеного згідно із Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 та виключеного на підставі Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14 травня 2025 року №4434-IX, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
З 24 лютого 2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року (з наступними змінами).
З огляду на вищенаведені приписи чинного законодавства України, позивачем заявляється до стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором в межах строку позовної давності.
Щодо твердження представника відповідача про ненадання доказів переходу права вимоги, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що пунктом 5.2. зазначених Договорів факторингу визначено, що перехід від клієнта до позивача/фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого позивач/фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Портфеля Заборгованості та набуває відповідних Прав Вимог.
Тобто дані договори є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст.3 ЦК України. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним.
До вказаних договору факторингу додані підписані реєстри прав вимог, згідно яких вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає ТОВ «Фінансова компанія управління активами», а воно в свою чергу відступає ТОВ «Фінпром маркет» право вимоги заборгованостей до боржників у тому числі і до ОСОБА_1 за договором позики № 1824711 від 13.03.2021 року у сумі 10 597,56 грн.
Обидва договори факторингу та реєстри прав вимог містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеному між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 та суми заборгованості. Договори факторингу та реєстри прав вимог містять підписи сторін, за такого є належними та допустимими доказами.
Зважаючи на викладене, доводи відповідача щодо не доведеність факту відступлення права грошової вимоги за укладеним 13.03.2021 договором позики № 1824711 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та в подальшому до ТОВ «Фінпром Маркет» є не обґрунтованими.
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Договором позики № 1824711 від 13.03.2021, складеного ТОВ «Фінпром Маркет» за період з 13.03.2021 по 15.10.2025, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за вказаним договором у строки, визначені договором, щодо повернення кредиту та нарахованих процентів належним чином не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в загальній сумі 10 597,56 грн, з яких: 3 600,00 грн - заборгованість за тілом позики; 6 997,56 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до положень п. 2 Договору позики № 1824711 від 13.03.2021: строк позики (строк договору) становить 30 днів; дата повернення позики (останній день) 12.04.2021.
За умовами договору сторони встановили строк кредитування до 12.04.2021, однак ТОВ «Фінпром Маркет» просить суд стягнути з відповідача проценти за користування коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 05.07.2021 включно.
Згідно із п. 6.5 вказаних Правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.
Разом з тим, Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), які затверджені директором ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» 11.02.2021, що додані позивачем ТОВ «Фінпром Маркет» до позовної заяви, не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , у тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Фінпром Маркет» не доведено належними та допустимими доказами, що сторонами договору позики № 1824711 від 13.03.2021 погоджено нарахування відсотків за понадстрокове користування отриманими у позику коштами, тобто після 12.04.2021.
Оскільки Договором позики № 1824711 від 13.03.2021 визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом даного строку первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором проценти.
Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 3 600,00 грн, яка у строк кредитування не повернута, у тому числі частково, узгодженої процентної ставки за день, яка визначена у п. 2 договору позики, а саме 1,99% в день, та строку кредитування (строку договору) тривалістю 30 днів, відповідач мав сплатити проценти в сумі 7283,40 грн (з розрахунку: 3 600,00 грн х 1,99% / 100 = 71,64 грн сума коштів, що має сплачуватися відповідачем щоденно протягом строку дії договору за користування отриманими у позику коштами; 71,64 грн х 30 днів (строк дії договору) = 2 149,20 грн.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування позикою у сумі 2 149,20 грн.
Щодо твердження представника відповідача про недоведеність факту підписання саме відповідачем електронного договору, та інформації від банку про те, що картка,  на яку нібито перераховані кошти, верифікована саме за відповідачем, суд зазначає, що представником відповідача не надана інформацію на спростування вищезазначеного.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі, з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису, відповідно до закону.
Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що, якщо, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін, електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Пунктом 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Докази повернення відповідачем позики та сплати процентів за користування грошовими коштами в порядку та на умовах, передбачених спірним договором, у справі відсутні.
Оскільки всупереч наведеним нормам закону та умовам спірного договору відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором у встановлені ним строки, позовні вимоги про стягнення заборгованості належить задовольнити частково, та стягнути з відповідача суму заборгованість за Договором позики № 1824711 в розмірі 5 749,20 грн., з яких: - 3 600,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2 149,20 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4 500,00 грн суд зазначає наступне.
На підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу до позову долучено договір №25-08/25ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025, який укладений між адвокатом «Ткаченко Юлія Олегівна» та ТОВ «Фінпром Маркет»; Витяг з акту №3-ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 06.10.2025; акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги; платіжна інструкція про оплату згідно акту №3-ФП приймання наданої правничої допомоги від 25.08.2025; ордер на надання правничої допомоги від 03.09.2025; свідоцтво Ткаченко Ю.О. про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона,яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
Тому суд, при розподілі витрат на професійну правничу допомогу, враховує заперечення відповідача щодо стягнення суми судових витрат на правову допомогу, а також те, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне зменшити суму стягнення з відповідача на користь позивача до 3 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 1 315,40 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 141, 258, 264-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження юридичної особи: 08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, банківські реквізити: ФинПромБанкСчет» відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку – 300528) суму заборгованості за Договором позики № 1824711 в розмірі 5 749,20 грн., з яких: - 3 600,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; - 2 149,20 грн. – сума заборгованості за відсотками.
Стягнути ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження юридичної особи: 08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, банківські реквізити: НОМЕР_4 відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку – 300528) суму сплаченого судового збору в розмірі 1 315,40 грн.
Стягнути ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 )на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаходження юридичної особи: 08205, м. Ірпінь, вул. Садова, буд. 31/33, банківські реквізити: НОМЕР_4 відкритий в АТ «ОТП БАНК», код банку – 300528) витрати на професійну правничу допомогу – 3 000,00 грн.
В іншій частині позову – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.С. Чернецька