Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/2978/26
Провадження № 2/711/2099/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Півень С.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит», в особі представника – адвоката Журавльова С.Г., який діє на підставі ордеру серії АЕ №1414107 від 11.08.2025р., звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_1 на його (позивача) користь заборгованість за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р. в загальній сумі 74 380,34 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 11 200 грн. 
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 16.04.2021р. між АТ «Мегабанк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №37-007-869-2-21-Г про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «Мегабанк»: www.megabank.ua, та індивідуальної частини, якою є вказаний Кредитний договір.
Сторони погодили та своїм підписом позичальник підтвердив, що цей Кредитний договір з усіма додатками та Договором, являють у сукупності для Сторін один єдиний Договір, який набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 15.04.2024р. 
АТ «Мегабанк» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало в повному обсязі, та відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, кредитодавець надав позичальнику кредитні кошти в сумі та на умова визначених Договором, які позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього Договору.
Кредит надавався на споживчі цілі, шляхом видачі коштів з каси Банку готівкою (п. 1.4 Кредитного договору) з обов`язком їх повернення в повному обсязі в строк до 15.04.2024р.
Відповідачка здійснювала користування кредитними грошовими коштами, однак свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення, сплаті відсотків та комісії за користування кредитом не виконала. Внаслідок чого у останньої сформувалась заборгованість перед АТ «Мегабанк» у сумі 74 380,34 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) – 31527,40 грн., заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) – 6 816,94 грн., заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) – 36 036 грн. 
03.09.2024р. відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024р., між АТ «Мегабанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» (Новий кредитор) був укладений договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Новий кредитор ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набув право вимоги до боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до відповідачки, як боржника за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р. 
Пунктом 2 договору №GL1N426240 передбачено, що після набуття Новим кредитором прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. Користуючись даним правом, ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс» (Первісний кредитор) 27.12.2024р. уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (Новий кредитор) договір №1/12 про відступлення прав вимоги. 
Таким чином, відповідно до умов договору №1/12 ТзОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за основними договорами.
Відповідно до Додатку №1 «Друкований Реєстр Боржників» до вказаного договору про відступлення прав вимоги серед інших, до ТзОВ «ФК «Єврокредит» перейшло і право вимоги до відповідачки, як боржника за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р.
Згідно з Розрахунком заборгованості відповідачки, як боржника за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р., сформованим АТ «Мегабанк», станом на 03.09.2024р., (дата укладання договору №GL1N426240 про відступлення прав вимоги) заборгованість відповідачки становила 74380,34 грн., з яких: заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена) – 31 527,40 грн., заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена) – 6 816,94 грн., заборгованість по сплаті комісії (в тому числі прострочена) – 36 036 грн.
Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс», а в подальшому ТзОВ «ФК «Єврокредит», права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо АТ «Мегабанк», станом на день відступлення права вимоги, тобто на 03.09.2024р. У свою чергу, ні ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс», ні ТзОВ «ФК «Єврокредит» не здійснювало жодних додаткових нарахувань та умов кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. 
З огляду на викладене, ТзОВ «ФК «Єврокредит» просить суд стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р. в загальній сумі 74 380,34 грн., судовий збір в розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 11 200 грн. 
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Від відповідачки заперечень проти позову не надходило.
В судове засідання сторони не з`явилися.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Разом з тим, представник позивача – адвокат Журавльов С.Г. 22.04.2026р., через підсистему «Електронний суд», подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому одночасно вказує, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідачка ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання, яка не була вручена відповідачці з причин відсутності адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронного кабінету відповідачки (повідомлення доставлено 26.03.2026р. 15:07:27) та шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду.
Отже, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, відповідачка не з`явилася в судове засідання та не повідомила про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи проводився у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
16.04.2021р. між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №37-007-869-2-21-Г (з ануїтетними платежами) приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, шляхом його особистого підписання /а.с. 17-23/.
Підписанням кредитного договору №37-007-869-2-21-Г ОСОБА_1 , як Клієнт, беззастережно та безвідклично підтвердила прийняття в повному обсязі публічної пропозиції АТ «Мегабанк» на укладання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який розміщений у місці інформування клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК» www.megabank.ua.
Згідно з пунктом 1-1 Кредитного договору, кредитодавець надає кредитні кошти в сумі та на умовах визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками до цього договору. Кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі кредитних коштів з каси банку готівкою (пункт 1.3. Договору).
Розділом 2 Кредитного договору визначені умови та порядок надання кредиту, а зокрема погодили наступне: 
- кредит надається на споживчі цілі, шляхом видачі готівкових коштів з каси банку готівкою на строк з 16.04.2021р. по 15.04.2024р. включно;
- загальний розмір кредиту становить 42 000 грн.;
- процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) становить 10% річних;
- орієнтована реальна річна процентна ставка – 93,35%;
- орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору – 98 956,14 грн.;
- розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця та становить 3,30% від суми кредиту;
- розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця та становить 2 746,88 грн.;
- процентна ставка за користування Кредитом понад строк, вказаний в п. 2.2. Договору становить 0,1% річних.
Відповідно до умов п. 3.1 договору АТ «Мегабанк» відкриває ОСОБА_1 , як Клієнту, для обліку кредиту – поточний рахунок № НОМЕР_1 та для обліку нарахованих процентів – поточний рахунок № НОМЕР_2 .
За умовами п. 7.1 Кредитного договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 15.04.2027р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним.
Окрім того, 16.04.2021р. ОСОБА_1 підписала власноручним підписом таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно якої кількість днів у розрахунковому періоді складає 1095 днів, чиста сума кредиту – 98 956,14 грн., сума кредиту за договором – 42 000 грн., проценти за користування кредитом – 7 060,14 грн., плата за обслуговування кредитної заборгованості – 49 896 грн., реальна річна процентна ставка – 93,3450%, загальна вартість кредиту 98 956,14 грн. /а.с. 19/. Крім того, ОСОБА_1 підписала власноручним підписом паспорт споживчого кредиту, в якому міститься аналогічні умови /а.с. 20/.
АТ «Мегабанк» свої зобов`язання за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г виконав та надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 42 000 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника за період з 16.04.2021р. по 02.12.2022р. та за період з 03.12.2022р. по 03.09.2024р. /а.с. 25-28, 29-38,/, а також заявкою на видачу кредитних коштів від 16.04.2021 /а.с. 22/.
Позичальник кредит одержала, що відображено у виписках з її рахунку, однак свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплати відсотків і комісії (за наявності) за користування кредитом відповідачка виконала не в повному обсязі, допустивши прострочення здійснення строкових платежів, внаслідок чого у останньої сформувалась заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 74 380,34 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом – 31527,40 грн.; заборгованості по сплаті процентів – 6 816,94 грн.; заборгованість по комісії – 36 036 грн. 
Розмір заборгованості відповідачки перед АТ «Мегабанк» щодо виконання умов Кредитного договору №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р., який міститься у виписці по особовим рахункам з 16.04.2021р. по 03.09.2024р., узгоджується з розрахунком заборгованості станом на 03.09.2024р., що складений АТ «Мегабанк» /а.с. 25-38/, а також даними довідки-розрахунку заборгованості станом на 03.09.2024р., що складена АТ «Мегабанк» /а.с. 24/. 
09.07.2024р., відповідно до протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-20240618-01260, переможцем електронного аукціону з придбання прав вимоги за кредитними договорами, що укладені між АТ «Мегабанк» та боржниками, стало ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» /а.с. 39/.
В подальшому, а саме 03.09.2024р., відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024р., між АТ «Мегабанк» та ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс» (Новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги №GL1N426240, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» відступило ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс», а ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло права вимоги до боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до відповідачки, як боржника за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р. /а.с. 45-47/.
Пунктом 2 договору №GL1N426240 передбачено, що після набуття Новим кредитором прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України. 
Факт сплати ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс» грошових коштів АТ «Мегабанк» у рахунок виконання умов договору про відступлення прав вимоги №GL1N426240 від 03.09.2024р. підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №66895 від 31.07.2024р. /а.с. 40/. 
Із витягу з Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги № GL1N426240 від 03.09.2024р. вбачається, що ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р. на загальну суму 74 380,34 грн., з яких: заборгованість за кредитом – 31 527,40 грн., заборгованості по процентах – 6 816,94 грн., заборгованість по комісії – 36 036 грн. /а.с. 48/. 
27.12.2024р. між ТзОВ «ФК Єврокредит» та ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс» був укладений Договір про відступлення прав вимоги №1/12, відповідно до умов якого ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступило, а ТзОВ «ФК Єврокредит» (Новий кредитор) набуло належні ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» права вимоги до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених в додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, яким перейшли обов`язки боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами, в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту), з урахуванням усіх видів, змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору, в тому числі і право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р. на загальну суму 74 380,34 грн., з яких: заборгованість за кредитом – 31 527,40 грн., заборгованість по процентах – 6 816,94 грн., заборгованість по комісії – 36 036 грн. /а.с. 41-42, 43/. 
Факт сплати ТзОВ «ФК Єврокредит» грошових коштів ТзОВ «ФК «Мустанг Фінанс» у рахунок виконання умов договору про відступлення прав вимоги №1/12 від 27.12.2024р. підтверджується платіжними інструкціями кредитового переказу коштів №1074 від 27.12.2024р., №1091 від 31.12.2024р. та №1822 від 22.09.2025р. /а.с. 44/.
Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р., то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідачки на його користь заборгованість за даним договором в загальній сумі 74 380,34 грн.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі – ЦК).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК,Ж правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. 
Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні кредитного договору №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р., суд встановив, що його сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано такий кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору на відповідних умовах шляхом підписання означеного договору власноручним підпису.
Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачкою було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р., і вона користувалася кредитними коштами, однак допустила порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Кредитного договору №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р. відповідачка фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернула і після відступлення права грошової вимоги не здійснювала платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, чим порушила права кредитора, то позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 31 527,40 грн. та заборгованості по сплаті відсотків – 6 816,94 грн. - є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення на загальну суму 38 344,34 грн. 
При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачкою не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.
Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості зі сплати комісії в розмірі 36 036 грн., то слід зазначити наступне. 
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017р.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 16.04.2021р. (день укладення Кредитного договору), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 16.04.2021р. (день укладення Кредитного договору), до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 16.04.2021р. (день укладення Кредитного договору), після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 16.04.2021р. (день укладення Кредитного договору), умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Судом встановлено, що п. 2.8 розділу 2 Кредитного договору передбачена сплата комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в процентному співвідношенні від суми кредиту, а саме в розмірі 3,30% щомісячно. При цьому, в Кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця, які пов`язані з отриманням такої комісійної винагороди, за які встановлена щомісячна оплата.
Ураховуючи, що позивач, як правонаступник первісного кредитодавця – АТ «Мегабанк», не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Кредитного договору, тому положення Кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісійну винагороду в розмірі 3,30% від суми кредиту є нікчемними відповідно до частин першої, другої статті 11 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30.11.2023р. в справі № 216/7637/21 (провадження № 61-5692св23).
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023р. у справі №359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).
Відтак, суд дійшов висновку про неправомірність нарахування комісії у формі комісійної винагороди та про відхилення обґрунтувань позивача, що викладені в мотивувальній частині позову щодо правомірності нарахування відповідачці, як позичальнику, комісії у формі комісійної винагороди (стр. 9-11 позовної заяви), а відповідно і про відмову в стягненні такої складової заборгованості.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються із судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 662,40грн. /а.с. 1/. 
Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч.ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 372,47грн., (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 662,40 грн. /сума плаченого судового збору/ х 51,55% /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1 372,47 грн.). 
Що стосується вимог про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 11200 грн., то суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025р. у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24).
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 
1) договору про надання правничої допомоги №1/07 від 01 липня 2025 року (далі – Договір №1/07), укладеного між ТзОВ «ФК Єврокредит» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» /а.с. 49-52/; 
2) реєстру боржників від 01.12.2025р., зі змісту якого вбачається, що на виконання умов п. 2.1 Договору №1/07 ТзОВ «ФК Єврокредит» передало, а АО «Альянс ДЛС» отримало в роботу заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р. в загальній сумі 74 380,34 грн. /а.с. 55/; 
3) акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12086790 від 05.01.2026р., в якому міститься перелік наданих правових послуг, зокрема: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника – 1 200 грн., складання позовної заяви 10 000 грн., всього на суму 11 200 грн. /а.с. 56/;
4) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5817 від 04.07.2024р., яким документований адвокат Журавльов С.Г. /а.с. 58/; 
5) ордер серії АЕ №1414107 від 11.08.2025р. /а.с. 57/. 
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АО «Альянс ДЛС» в особі адвоката Журавльова С.Г. у справі щодо стягнення боргу з відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р., суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.
З аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 13.03.2025р. у справі №275/150/22 (провадження № 61-13766св24) та від 22.10.2025р. у справі № 761/415/24 (провадження № 61-6667св25), що застосовуються судом з метою виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що зменшення розміру витрат на правову допомогу, отриману позивачем у заявленому та доведеному обсязі, без відповідної заяви іншої сторони у спорі - відповідачки, є порушення вимог статті 13, частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ст. 13, 137 ЦПК України викладений в постанові Верховного Суду від 12.03.2025р. у справі №361/10208/23 (провадження № 61-12269св24), що судом застосовується з метою виконання положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Як встановлено судом із матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 заперечень щодо витрат на правничу допомогу до суду не подавала, а також не подавала і клопотання про їх зменшення. 
Водночас, ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи що позовні вимоги позивача судом задоволені частково, а саме на суму 38 344,34грн., що складає 51,55% від ціни позову, тому, відповідно, до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 5 773,60 грн. 
Таким чином, загальна сума судових витрат, які слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідачки складає 7 146,07 грн. (1 372,47 грн. + 5 773,60 грн.).
На підставі викладеного вище та, керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» (ЄДРПУО: 40932411, місцезнаходження: 49001, м. Дніпро, пров. Ушинського, 1, офіс 105) заборгованість за кредитним договором №37-007-869-2-21-Г від 16.04.2021р. в загальній сумі 38 344,34 грн., судовий збір в розмірі 1 1372,47 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 773,60 грн., а всього 45 490,41 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст судового рішення складений 24 квітня 2026 року.

Головуючий : В.М. Скляренко