ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року	Львів	Справа № 500/5484/24 пров. № А/857/32300/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 500/5484/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дії Пенсійного фонду України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо,
суддя у І інстанції – Мірінович У.А.,
час ухвалення рішення - не зазначено, 
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль, 
дата складення повного тексту рішення – 30 жовтня 2024 року, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі також відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Військова частина НОМЕР_1 (далі також третя особа), у якій із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд:
визнати дії протиправними Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є військовослужбовцем, який проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Позивач як учасник бойових дій у відповідності до статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-XII), з урахуванням внесених змін Законом України від 20.03.2023 №2983-IX та рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 за №3-р/2020, має право на отримання одноразової грошової допомоги до Дня Незалежності України у 2023 році в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. За місцем проходження служби позивач отримав 16.08.2023 від військової частини НОМЕР_1 разову грошову допомогу учасникам бойових дій до Дня Незалежності в сумі 1000,00 грн, яка здійснена через територіальне управління Пенсійного фонду України - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Однак виплата позивачу проводилась в розмірі, який не відповідає нормам статті 12 Закону №3551-XII, п`яти мінімальних пенсій за віком З виплатою щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України у розмірі меншому, ніж встановлено Законом, позивач не погоджується, через що звернувся до суду. 

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що за своєю природою передбачена частиною 5 статті 12 №3551-XII виплата є щорічною разовою грошовою допомогою і приурочення її виплати до різних дат, зміна порядку її виплати, не змінює її природи саме як грошової допомоги учасникам бойових дій. Відтак, запроваджену Законом №2983-ІХ разову грошову виплату до Дня Незалежності України за її правовою природою не слід вважати новим видом соціального забезпечення для ветеранів війни. Водночас, зміна розміру допомоги у зазначений спосіб звужує досягнутий високий рівень соціального захисту ветеранів війни – учасників бойових дій, відтак не може вважатись рівноцінною як це передбачає стаття 2 Закону №3551-XII, що, своєю чергою, суперечить також статтям 17, 22 Конституції України. 
Вказує, що за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, вбачається, що позивач безумовно має право на отримання грошової допомоги до Дня Незалежності України в 2023 році в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як учасник бойових дій.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначив зокрема, що щорічна разова грошова виплата до Дня Незалежності України здійснюється у розмірах, визначених Порядком здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» №754 від 21.07.2023 (далі - Постанова №754). Звертає увагу, що Постанова №754 є чинною, у встановленому законом порядку протиправною не визнавалась.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.
Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .
Крім цього, позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
16.08.2023 Військовою частиною НОМЕР_1 виплачено позивачу грошову допомогу до Дня Незалежності в сумі 1000,00 грн, яку було перераховано Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області на спеціальні рахунки Військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.
Не погоджуючись із зазначеним розміром виплаченої відповідачем разової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплата щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік мала здійснюватися в розмірі, що встановлений Порядком, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2023 №754, та така була виплачена у серпні 2023 року в розмірі 1000,00 грн позивачу як учаснику бойових дій.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
Правовий статус ветеранів війни та створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон № 3551-XII.
Згідно зі статтею 2 Закону № 3551-XII законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни.
Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Частиною 5 Закону №3551-XII зазначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, передбачені ст.12 Закону №3551-XII.
Відповідно до статті 12 Закону №3551-XII (в редакції Закону №367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Водночас вимоги позивача стосуються виплати йому одноразової грошової допомоги за 2023 рік, стосовно чого суд наголошує на наступному.
15.04.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» (далі - Закон №2983-IX), яким статтю 12 Закону №3551-XII викладено в такій редакції: «Щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».
У пояснювальній записці до Закону №2983-IX зазначено, що з метою засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів, пропонується у законах №3551-XII та «;Про жертви нацистських переслідувань» замінити дату та вид виплати разової грошової допомоги ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань.
Вказані виплати (до 5 травня та до Дня Незалежності України) є різними видами виплат, про що прямо зазначено у пояснювальній записці до Закону №2983-IX.
Вказані положення Закону № 2983-IX неконституційними не визнавалися, з огляду на що, підлягають застосуванню на всій території України.
На виконання вищенаведених норм, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №754.
Постановою №754 відповідно до частини сьомої статті 20 Бюджетного кодексу України (далі БК), частини п`ятої статті 12-15, частини першої статті 6 Закону №3551-XII, частини третьої статей 61-64 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», затверджено Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами №3551-XII і «;Про жертви нацистських переслідувань».
Постановою №754 затверджуються порядки використання коштів для соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань і виплати до Дня Незалежності України (далі Порядок).
Пунктом 3 Порядку передбачено здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами №3551-XII та «;Про жертви нацистських переслідувань», затвердженого Постановою № 754, грошова допомога виплачується до 24.08.2023 в такому розмірі: учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1000 гривень;
Як було встановлено судом, позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, а тому має право на отримання разової щорічної грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2023 рік.
У 2023 році позивач не був позбавлений права на щорічну разову грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік та отримав її у розмірі 1000 грн, що відповідає сумі встановленій в додатку до Порядку, затвердженому Постановою №754.
При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що у нього є право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги до Дня Незалежності за 2023 рік за аналогією допомоги до 5-го травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з тих підстав що це різний вид допомоги, внаслідок чого, помилково ототожнює допомогу до Дня Незалежності із допомогою до 5-го травня.
Оскільки позивач отримав грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2023 рік у розмірі 1000 грн, що відповідає сумі, встановленій в додатку до Порядку, затвердженому Постановою №754, підстави для виплати йому у 2023 році щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відсутні.
У зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції вірного висновку, що підстави для виплати позивачу у 2023 році щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України з врахуванням норм Закону №367-ХІV з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком, відсутні.
Вказані висновки апеляційного суду, щодо даного питання, узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові 14 травня 2025 року у справі №440/14216/23.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 500/5484/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	Т. В. Онишкевич