24.02.2026 Справа № 756/9706/25

Ун. №756/9706/25
Пр.№2/756/695/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року    Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді -  Шевчука А.В.,
секретаря -   Омельчук М.О.

за участі: позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_5

розглянувши в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори про скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з зазначеним позовом до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори про скасування постанови державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Литвин І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім іншого, просив визнати право власності за заповітом на спадкове майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .
В обґрунтування позову вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим місцем проживання якої на день смерті була квартира АДРЕСА_2 . Після смерті ОСОБА_2 залишила заповіт на користь ОСОБА_1 за яким об`єктом спадкування є квартира АДРЕСА_3 та належала на праві власності спадкодавиці.
04.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте ОСОБА_3 державний нотаріус Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом посилаючись на те, що нотаріусом встановлено (запис в спадковому реєстрі особи зі схожим ПІБ) наявність заповіту, складеного від імені ОСОБА_2 (дата та місце народження невідомі) від 22 січня 1999 року посвідченого Шостою донецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-44. 
На підставі інформаційної довідки, нотаріусом було встановлено лише співпадіння прізвища імені та по батькові, які співпадають із спадкодавцем, інші ідентифікаційні дані особи відсутні (дата та місце народження невідомі, також невідомі інші ідентифікаційні дані особи, яка складала заповіт, відсутнє РНКОПП, місце реєстрації, оригінал або копія заповіту відсутні).
За твердженням позивача спадкодавець (заповідач) ОСОБА_2 ніколи не проживала та не перебувала у місті Донецьк, будь-яких інших заповітів не залишала та не підписувала, більше того, у Шостій донецькій державній нотаріальній конторі, нікому із свої дітей не повідомляла про зміну своїх намірів щодо складання інших заповітів.
Відповідно до інформації розміщеної на веб-порталі Міністерства юстиції України, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявні відомості про декількох осіб з аналогічним прізвищем, ім?ям та по батькові - ОСОБА_2 .
Так, за результатами безоплатного запиту на вебпорталі https://usr.minjust.gov.ua за вказаним прізвищами та ім?ям по батькові було виявлено наступних осіб:
ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;
ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ;
ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ;
ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .
При цьому позивач вказує, що жодна з вищезазначених осіб не є тією ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , має реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , та яка була зареєстрована і фактично проживала за адресою: АДРЕСА_8 .
Таким чином, наведені у реєстрі особи є повними тезками, що підтверджує поширеність зазначеного прізвища та імені по батькові серед населення та вказує на необхідність індивідуалізації особи не лише за прізвищем, ім`ям та по батькові, а й за іншими унікальними ідентифікаційними ознаками (дата народження, РНОКПП, місце проживання тощо).
В свою чергу нотаріусом не було вчинено всіх необхідних дій щодо встановлення наявності іншого заповіту, надання йому правової оцінки, інформації про скасування наявного заповіту та встановлення особи яка зазначена у спадковому реєстрі, не отримано будь-якої інформації що були проставлені відмітки у наявному заповіті щодо змін волевиявлення спадкодавця та складання інших заповітів, хоча було встановлено що з параметрами пошуку ОСОБА_2 , рік народження 1939 у спадковому реєстрі інформація про заповіти відсутня.
У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 вказує, що запис про заповіт від імені ОСОБА_2 , посвідчений Шостою донецькою державною нотаріальною конторою 22 січня 1999 року за реєстровим №2-44, не стосується ОСОБА_2 , 1939 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 , і не був нею посвідчений, а наявність в реєстрі інших осіб з аналогічними анкетними даними підтверджує, що йдеться про іншу особу - повну тезку.
З огляду на зазначене, ОСОБА_1 вважає, що постанова від 04 березня 2025 року видана ОСОБА_4 державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є незаконною і підлягає скасуванню.
Оскільки вказані дії та постанова порушують право позивача, перешкоджаючи йому вільно володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном, просив про задоволення позовних вимог.
Позивач та представник позивача підтвердили у судовому засіданні позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві.
Представник Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, подали до суду відповідь у якій просили проводити розгляд справи за відсутності їх представника.
Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем державної реєстрації смерті останньої є Київський відділ державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Після смерті ОСОБА_2 залишила заповіт від 19.09.1997 року, за яким заповіла на користь ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_3 та все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона матиме право.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 
Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
04.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак отримав постанову державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.03.2025 року Вих. №687/02-31/541/2023 з тих підстав, що нотаріусом встановлено (запис в спадковому реєстрі особи зі схожим ПІБ) наявність заповіту, складеного від імені ОСОБА_2 (дата та місце народження невідомі) від 22 січня 1999 року посвідченого Шостою донецькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-44. 
Двадцять першою київською державною нотаріальною конторою на адресу Державного обласного нотаріального архіву надіслано запит про надання копії знайденого у Спадковому реєстрі заповіту від імені ОСОБА_2 з метою надання йому правової оцінки.
При цьому, у своєму листі від 23 жовтня 2024 року №419/01-12 Донецький обласний державний нотаріальний архів повідомив, що надати відповідь на запит Двадцять першої київської державної нотаріальної контори щодо встановленого за даними Спадкового реєстру заповіту, складеного від імені ОСОБА_2 та посвідченого Шостою донецькою державною нотаріальною конторою 22 січня 1999 року за реєстровим №2-44, не виявляється можливим, оскільки документи Шостої донецької державної нотаріальної контори за період з 1954 по 2001 рік включно, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній.
Враховуючи вищевикладене, у зв?язку з неможливістю отримати повну інформацію щодо встановленого за даними Спадкового реєстру заповіту, складеного від імені ОСОБА_2 та посвідченого Шостою донецькою державною нотаріальною конторою 22 січня 1999 року за реєстровим №2-44, з метою надання правової оцінки такому заповіту було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 після смерті його матері ОСОБА_2 , 1939 року народження.
Статтею 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріуса зобов`язано, зокрема: здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики;сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права і обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам;
Статтею 46 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.
Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), главою 10 розділу ІІ якого регулюється питання видачі свідоцтв про право на спадщину.
Підпунктом 4.12. пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.
Пунктами 2, 9 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Відповідно п. 2.1 Положення про спадковий реєстр НАКА3 07.07.2011 №1810/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 липня 2011 р. за №831/19569 реєстратором до Спадкового реєстру вносяться відомості про заповіти та спадкові договори щодо заповідача/заповідачів, відчужувача/відчужувачів: прізвища та імена, по батькові (за наявності) заповідача (заповідачів) та особи, яка склала заповіт від імені заповідача (заповідачів) в іноземній державі (за наявності); прізвище(а) та ім?я (імена), по батькові (за наявності) відчужувача (відчужувачів); реєстраційний номер облікової картки платника податків згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків або причина його відсутності; місце проживання або місцеперебування; дата та місце (якщо воно невідоме - назва країни) народження.
Відповідно до підпункту 5.1 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.
Відповідно до п. 6.1. порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (Наказ Мін?юсту №296/5) нотаріус, завідувач державного нотаріального архіву при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також за наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту, що зберігається у справах нотаріуса, у державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій та в алфавітній книзі обліку заповітів. Згідно п. 6.3. Справжність підпису на заяві про скасування або зміну заповіту має бути нотаріально засвідчена. Згідно п. 6.5. Нотаріус, якому під час посвідчення заповіту стало відомо про наявність раніше складеного заповіту, повідомляє про вчинену нотаріальну дію державний нотаріальний архів, нотаріуса чи орган місцевого самоврядування, де зберігається примірник раніше посвідченого заповіту. Відомості про заповіти підлягають обов?язковій державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, установленому Положенням про Спадковий реєстр, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2011 №1810/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 11.07.2011 за №831/19569.
При цьому, державним нотаріусом Двадцять першої Київської нотаріальної контори не було встановлено інформації щодо заповіту який надав ОСОБА_1 , чи були повідомлення або заяви про скасування чи зміну заповіту, або наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт шляхом направлення запитів до Шостої київської державної нотаріальної контори та Київського нотаріального архіву міста Києва. 
Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції, чинній на час посвідчення заповіту від 19 вересня 1997 року) нотаріус, посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яким в ході посвідчення заповіту стало відомо про наявність раніше складеного заповіту, повідомляють про вчинену нотаріальну дію державний нотаріальний архів чи нотаріуса, виконавчий комітет сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, де зберігається примірник раніше посвідченого заповіту. Відповідно до п. 88 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Мінюстом України №18/5 від 14.06.94, нотаріус, завідуючий державним нотаріальним архівом при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також при наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту що зберігається в державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса, в державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі нотаріальних дій та в алфавітній.
Нотаріусом було отримано лише відповідь на запит від 23 жовтня 2024 року №419/01-12, що Донецький обласний державний нотаріальний архів не може надати відповідь на запит Двадцять першої київської державної нотаріальної контори щодо встановленого за даними Спадкового реєстру заповіту, складеного від імені ОСОБА_2 та посвідченого Шостою донецькою державною нотаріальною конторою 22 січня 1999 року за реєстровим номером №2-44, оскільки документи Шостої донецької державної нотаріальної контори за період з 1954 по 2001 рік включно, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній.
При цьому, згідно листа Київського державного нотаріального архіву МЮУ від 22.10.2025 року №3408/01/21 отриманого на запит суду, Шостою київською державною нотаріальною конторою передані за 1950-2002 роки документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне зберігання до Київського державного нотаріального архіву. В справі №02-22 «Реєстр для реєстрації нотаріальних дій» том №1 у Шостої київської державної нотаріальної контори міститься запис 22 вересня 1997 року за реєстровим №ly-849 щодо посвідчення Заповіту від імені ОСОБА_2 , викладений на спеціальному нотаріальному бланку серії НБ №0116180. Відмітки про скасування нотаріальної дії відсутні. В справі №II-08 «Нотаріально посвідчені заповіти та заповіти посвідчені посадовими особами, перерахованими у ст. 37, 38, 40 Закону України «Про нотаріат»» том №2 Шостої київської державної нотаріальної контори міститься примірник зазначеного заповіту. Відмітки про скасування заповіту відсутні. Також повідомляють, що 27.06.2020 року у приміщенні Київського державного нотаріального архіву сталася пожежа, внаслідок, якої відбулося пошкодження та втрата частини нотаріального фонду Шостої київської державної нотаріальної контори з 1990 по 1998 роки. На підставі вищевикладеного Київський державний нотаріальний архів повідомляє про неможливість надання інформації чи проставлялись відмітки в справі №02-23 «Алфавітна книга обліку заповітів» (01.01.1995 по 27.12.2000) Шостої київською державною нотаріальної контори.
Також в судовому засіданні встановлено, що на час смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , НКОПП НОМЕР_1 ) проживала у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_8 і не виїжджала до м. Донецька.
ОСОБА_2 володіла на праві приватної власності двокімнатною квартирою загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 28,3 яка знаходиться за адресою кв. АДРЕСА_3 де проживав її син ОСОБА_1 (позивач).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на користь сина ОСОБА_2 залишила заповіт на нерухоме майно, двокімнатну квартиру загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 28,3 яка знаходиться за адресою кв. АДРЕСА_3 . 
Заповіт оформлено 19 вересня 1997 року та посвідчений Ларіною О.В. державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори за реєстровим номером №1y-849.
Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом, який був складений його матір`ю - ОСОБА_2 (спадкодавцем) 19 вересня 1997 року. 
Після смерті ОСОБА_2 в строк встановлений законом для подання заяви про прийняття спадщини ніхто крім ОСОБА_1 до нотаріуса не звертався, інших заповітів не надавав. При цьому, особи які мають право про прийняття спадщини за законом не оспорюють право позивача на отримання спадщини за заповітом та його дійсність, позовів до суду не подавали заяв про отримання спадщини за законом до нотаріуса не подавали.
За таких обставин, аналіз наявних доказів дає підстави дійти висновку про відсутність іншого заповіту, а також неможливість надати йому правову оцінку, ознайомитися з його змістом та верифікувати особу, як складала та підписувала такий заповіт, оскільки, окрім запису у Спадковому реєстрі будь-яка інша інформація - за винятком збігу прізвища, імені та по батькові - відсутня. 
Відповідно до витягу приватного нотаріуса Ярошенко С.В. зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за номером 80327864 від 04.03.2025 року з параметрами ОСОБА_2 , рік народження 1939 у спадковому реєстрі інформація про заповіти відсутня.
Таким чином, приймаючи рішення про відмову у вчинені нотаріальної дії державним нотаріусом Двадцять першої Київської нотаріальної контори не було перевірено справжність заповіту посвідченого Шостою донецькою державною нотаріальною конторою 22 січня 1999 року за реєстровим номером №2-44 від імені ОСОБА_2 , а отже не з`ясовано його відповідність закону, час, дату складання, достовірно не встановлено зв?язок з особою яка зареєстрована в Спадковому реєстр під прізвищем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_2 1939 року народження, не підтверджено, що це одна і та ж сама особа.
З огляду на зазначене Постанова від 04 березня 2025 року видана ОСОБА_4 державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки вказані дії безпідставно порушують право позивача на оформлення, вільне володіння, користування та розпорядження спадковим майном.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року у справі № 185/9807/19 (провадження № 61-11410св20) зазначено: "суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції. 
Згідно з частиною п`ятою статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частин першої, другої ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною першою ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернуться до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно з частиною першою ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Порядок видачі свідоцтва про право на спадщину визначено ст. 67 Закону України "Про нотаріат". 
Таким чином, суд не може перебирати на себе функції нотаріальної контори, оскільки дії з видачі свідоцтва про право на спадщину безпосередньо належать до компетенції нотаріуса і вчиняються останнім відповідно і в порядку Закону України "Про нотаріат".
За таких обставин, визнання за ОСОБА_1 права власності за заповітом на квартиру АДРЕСА_3 має вирішуватись нотаріусом з врахуванням матеріалів спадкової справи та обставин встановлених у межах розгляду даної цивільної справи.
Беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.
Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд уважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 в рахунок часткової компенсації суми сплаченого судового збору за задоволену вимогу немайнового характеру 1211 грн. 20 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1216-1220, 1223, 1268, 1270, 1296, 1297, 1298 ЦК України, ст.ст. 5, 46, 49, 50, 67 Закону України "Про нотаріат", ст. 12, 81, 89, 133, 141, 263 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори про скасування постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії,- задовольнити частково.
Скасувати постанову державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Литвин І.В. від 04.03.2025 року Вих. №687/02-31/541/2023 Про відмову ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: квартири АДРЕСА_9 .
В задоволенні решти вимог заяви - відмовити.
Стягнути з Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (ЄДРПОУ: 39055921, м. Київ, вул., Левка Лук`яненка, 11) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. в рахунок часткової компенсації суми сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 24.02.2026 року.

Суддя А.В.Шевчук