ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року 	Львів	Справа № 308/11088/25 пров. № А/857/202/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючої судді -  суддів: з участю секретаря судового засідання 	Хобор Р. Б., Бруновської Н. В., Шавеля Р. М., Богачука Ю.С.,	
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року, що ухвалила суддя Зарева Н.І., у місті Ужгороді, у справі № 308/11088/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 24.03.2025 працівники територіального центру комплектування і підтримки примусово доставили позивача в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тоді ж позивачу дали відрізок паперу з текстом такого змісту: “Штраф 17 000 грн повинен бути сплачений протягом 15 днів ... ”. жодних пояснень від працівників ТЦК та СП позивач не отримав, можливості ознайомитися з матеріалами справи позивачу не надали. При врученні листка із рахунком, працівник ТЦК та СП вказав, що це постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення пов`язаного із порушенням правил військового обліку.
Разом із тим ОСОБА_1 зазначає, що позивача ознайомили із протоколом про адміністративне правопорушення, відповідно до якого - “24 липня 2025 року приблизно об 11.58 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де було встановлено, що позивач не виконав вимогу, передбачену пунктом 2 розділу ІІ - Прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про внесення щодо деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист”, яка передбачає, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим законом, з дня набрання чинності цим законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Тобто, у вину ОСОБА_1 ставиться порушення ч. 3 статті 210-1 КУпАП. При цьому, ще до розгляду справи по суті, (в протоколі вказано час розгляду 24 липня 2025 року о 16 год. 00 хв.) позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та змушено сплатити штраф, що є грубим порушенням вимог КУпАП щодо процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Із вказаною постановою позивач категорично не погоджується, так як постанова була винесена із грубими порушеннями вимог КУпАП, Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому підлягає скасуванню.
Протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно ОСОБА_1 та долучені до нього докази положенням законодавства не відповідають, адже не містять дати та місця вчинення адміністративного правопорушення; місця складання протоколу; не розкрито, яким саме чином позивач не виконав свій обов`язок. Більше того, у протоколі не зазначені докази на підтвердження того, що позивач не проходив медичного огляду військово-лікарської комісії.
Одночасно, до матеріалів не додано доказів, що посадова особа відповідача мала право на складання даного адміністративного протоколу. Оскаржена постанова та протокол не містять жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, відсутні зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа відповідача дійшла висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Крім того, представник позивача у позовній заяві покликається на те, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Відтак, фактична вимога пройти медичний огляд, до прийняття рішення комісією за заявою про надання відстрочки, суперечить нормам чинного законодавства.
ОСОБА_1 є батьком чотирьох дітей, і з даного приводу систематично подавав заяви про надання відстрочки. 16.05.2025 позивач звернувся за місцем реєстрації із заявою про надання відстрочки, яка не була вирішена.
11 грудня 2025 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області прийняв рішення, яким в задоволенні позову відмовив.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на позивача, як на особу, визнану обмежено придатною до військової служби до набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист” (№ 3621-IX від 21.03.2024), покладено обов`язок пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби в строк до 05.06.2025, шляхом самостійного звернення до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста для отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Позаяк, позивач самостійно не вжив заходів щодо отримання направлення на ВЛК для походження повторного медичного огляду до 05.06.2025 і такий огляд не проходив, суд першої інстанції дійшов переконання про наявність в діях (бездіяльності) позивача події та складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Таким чином, суд першої інстанції вважав, що оскаржена постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства уповноваженою на те посадовою особою на підставі всебічного і повного з`ясування фактичних обставин справи та зібраних у ході її розгляду доказів, у зв`язку з чим підстав для скасування спірної постанови немає.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає те, що суд першої інстанції, при прийнятті рішення, порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставин справи. 
Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не врахував того, що позивач має право на відстрочку від мобілізації, а тому, до вирішення питання про надання відстрочки від військової служби, не має обов`язку проходити ВЛК.
Позиція відповідача зводиться до того, що Законом України “Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист” від 21.03.2024 № 3621-IX (яким внесено зміни до Закону № 2232-ХІІ, який набрав чинності з 18.05.2024) було скасовано статус військовозобов`язаних осіб - “обмежено придатний” та установлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. 
На момент виникнення спірних правовідносин позивач перебував у статусі військовозобов`язаного, на якого покладено обов`язок щодо дотримання правил військового обліку та проходження повторного медичного огляду, з метою визначення придатності до військової служби. Будь-які докази того, що позивач мав поважні причини для того, щоб не виконувати обов`язок з уточнення облікових даних, позивач не надав. Наявність діючої відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не звільняє військовозобов`язаного від виконання правил військового обліку. 
Позивач цього не виконав, а відтак дії/бездіяльність позивача містять ознаки адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 24.07.2025 т.в.о. помічника начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 з правової роботи, молодший лейтенант ОСОБА_2 склав протокол № 1614 від 24.07.2025 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про те, що громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Згідно з вказаним протоколом, 24 липня 2025 року приблизно об 11:58 ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де було встановлено, що ОСОБА_1 , згідно з відомостями, отриманими з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не виконав вимогу, передбачену пунктом 2 розділу ІІ - Прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про внесення щодо деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист”, яка передбачає, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Громадянин ОСОБА_1 був визнаний обмежено придатним до військової служби та станом на 05 червня 2025 року повторний медичний огляд не пройшов, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 статті 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Факт вчинення правопорушення підтверджується наявним в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостями та довідкою від 01.06.2006.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_3 від 24 липня 2025 року № 1614-1 на громадянина ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000,00 грн за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови, 24 липня 2025 року приблизно об 11.58 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де було встановлено, що ОСОБА_1 , згідно з відомостями, отриманими з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, не виконав вимогу, передбачену пунктом 2 розділу ІІ - Прикінцеві та перехідні положення Закону України “Про внесення щодо деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист”, яка передбачає, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим законом, з дня набрання чинності цим законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Громадянин ОСОБА_1 був визнаний обмежено придатним до військової служби та станом на 05 червня 2025 року повторний медичний огляд не пройшов, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 статті 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.
Відповідно до довідки (замість військового квитка), виданої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 01.06.2006, медична комісія при ІНФОРМАЦІЯ_5 21.02.2006 визнала позивача непридатним до військової служби в мирний час і обмежено придатним у військовий час за гр. 1 ст. 57-5 наказу Міністерства оборони Укарїни № 207-99. Позивач має бути оглянутий повторно в 2011 році. 
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Особливий період, відповідно до абзацу тринадцятого частини першої статті 1 Закону України “Про оборону України” це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України “Про введення воєнного стану” від 24.02.2022 № 64/2022, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року, який діяв на момент вчинення відповідних дій та розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.
Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апеляційний суд встановив те, що на підтвердження того факту, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідач надав протокол про адміністративне правопорушення, наявні в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості та довідку від 01.06.2006. про те, що позивач не прийшов медичний огляд.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що правова норма частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про: 1) оборону 2) мобілізаційну підготовку 3) мобілізацію в особливий період.
Вказана норма є бланкетною та відсилає до інших норм законодавства, якими встановлено певні обов`язки для військовозобов`язаних. 
За змістом ст. 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” громадяни зобов`язані:
з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;
надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;
проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до ч. 2 розділу ІІ “Прикінцевих і перехідних положень” Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист” від 21.03.2024 № 3621-ІХ громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби до набрання чинності вказаним Законом, що підтверджується довідкою (замість військового квитка), виданою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 01.06.2006.
При цьому, у строк до 05 червня 2025 року позивач не звернувся до відповідача особисто або через електронний кабінет призовника, з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Вказаний обов`язок позивача не пов`язаний із наявністю чи відсутністю у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, тому, на переконання апеляційного суду, доводи апелянта про те, що позивач на час складення постанови мав право на відстрочку від призову на військову службу, у спірних правовідносинах, не мають правового значення.
Отже, апеляційний суд встановив, що позивач, на час складання протоколу про адміністративне правопорушення повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби не пройшов.
Таким чином, наведені вище обставини підтверджують той факт, що позивач не виконав обов`язку, визначеного ч. 2 розділу ІІ “Прикінцевих і перехідних положень” Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист” від 21.03.2024 № 3621-ІХ, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Статтею 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 753/4366/17, можливі окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови не спростовують здійсненого адміністративного правопорушення, оскільки окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.
У цьому контексті апеляційний суд встановив, що процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності дотримана.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач довів факт порушення позивачем законодавства мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, а тому постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 1614-1 від 24 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є правомірною.
Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Зважаючи на те, що відповідач довів факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, постанову в справі про адміністративне правопорушення № 1614-1 від 24 липня 2025 року необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.
Разом з тим, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме частини 3 статті 286 КАС України, оскільки нормами цієї статті не передбачено такого судового рішення, як відмова у задоволенні позову.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд встановив, що, відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції, фактично, залишив без змін постанову в справі про адміністративне правопорушення № 1614-1 від 24 липня 2025 року, тому підстави для скасування правильного за своєю суттю рішення суду першої інстанції відсутні. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 грудня 2025 року у справі № 308/11088/25 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та в касаційному порядку не оскаржується.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель