Справа № 674/2161/25 
Провадження № 2/674/228/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області у складі головуючої судді Шафікової Ю.Е., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач ТзОВ «Фінпром Маркет» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики №75528599 в розмірі 13552,00 грн., з яких 4000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу; 9552,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також стягнути судові витрати по сплаті судвого збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 11 травня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №75528599 відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 4000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 1,99%, строк позики 30 днів.
Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
За загальними умовами договору позики позичальник надав ОСОБА_1 у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок відповідача, а відповідач отримав грошові кошти на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами.
Однак в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданих йому коштів.  
26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75528599 від 11 травня 2021 року.
03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75528599 від 11 травня 2021 року.
В порушення умов договору відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 13552,00 грн, а саме: 4000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9552,00 грн - сума заборгованості за процентами.
Неможливість в досудовому порядку врегулювати спір, наявність непогашеної заборгованості, зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 08 грудня 2025 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без повідомленням сторін.
17 грудня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мельника В.В. надійшов відзив, згідно якого вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивач звертаючись з позовною заявою до суду зазначив, що кредитором за відповідним договором надано відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому вказаним договором, однак позивачем, на думку представника відповідача, не підтверджено факт укладення між кредитором та відповідачем кредитного договору, а саме факту підписання ОСОБА_1 електронного документу, матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про однозначну ідентифікацію ОСОБА_1 , як сторони, яка уклала договір позики: ні належності відповідачу електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , ні належності відповідачу телефону за номером НОМЕР_1 , ні належності відповідачу електронного платіжного засобу за номером НОМЕР_2 . Також, не доведено належними та допустимими доказами факту передання відповідачу грошових коштів, якстверджує позивач, відповідно до довідки №КД-000066500/ТНПП від 24.10.2025р., на виконання отриманої від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» платіжної інструкції №def19957-6cd1-44e8-b644-ba474c40704d від 11.05.2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» здійснило переказ коштів в сумі 4000,00 грн. на електронний платіжний засіб № НОМЕР_2 . Матеріали справи не містять жодного доказу належності ОСОБА_1 електронного платіжного засобу (платіжної картки) за № НОМЕР_2 . Наявна в матеріалах справи копія платіжної інструкції №def19957-6cd1-44e8-b644- ba474c40704d містить ідентифікацію відправника коштів - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», однак не містить ідентифікації отримувача даних коштів, а лише скорочений номер електронного платіжного засобу. Наявність номеру даного електронного платіжного засобу в реквізитах ОСОБА_1 , які наявні в договорі позики, також не підтверджує належності даної платіжної картки відповідачу із мотивів не укладення ним даного договору позики. Окрім цього, матеріали справи не містять доказів існування між ТОВ «ФК «Фінекспрес» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» будь - яких правовідносин з перерахування коштів на користь третіх осіб, зокрема і Договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018року. Крім того, банком нараховані проценти поза межами строку кредитування. Позивачем не долучено доказів наявності ні у ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ні у ТОВ «Фінпром Маркет» ліцензії Національного банку України на право здійснення факторингу, не долучено доказів здійснення фінансування (оплати) жодним Фактором на користь жодного Клієнта за жодним Договором факторингу за відступлене право вимоги до відповідача. Щодо витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу являється як не співмірними, так і не пропорційними до ціни позову.
09 січня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач не погоджується з твердженнями представника відповідача, вважає їх необгрунтованими, безпіставними, договір позики №75528599 відповідачем підписано (акцептовано) оферту одноразовим ідентифікатором (MmE1EdLble), чим засвідчено вивчення умов оферти, повну та безумовну згоду з цими умовами, свідоме прийняття пропозиції укласти Договір та згоду на використання одноразового ідентифікатора в якості особистого підпису Договору, а тому на думку позивача між сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення укладання такого договору шляхом вивчення дій зазначених вище. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію». В статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до статті 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні докази укладення договору позики є надуманими, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом (одноразовий ідентифікатор є видом Електронного підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис»), що у свою чергу додатково підтверджуєтеся довідкою про ідентифікацію, яка міститься в матеріалах справи. Між тим, використання одноразового ідентифікатора - є не можливим без проходження відповідачем попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення позичальником входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, що у свою чергу кореспондується з висновками, які викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 (справа№732/670/19), від 12.01.2021(справа №524/5556/19), від 31.08.2022 (справа №280/4456/20), від 09.02.2023 (справа №640/7029/19). У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення договорів від її імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не звернувся, як і не оскаржив правомірність укладеного договору. Крім того, Верховний Суд України в постанові від 24 лютого 2016 року за №6-50цс16 наголошується, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. (Електрона форма договору прирівнюється до письмового). Відповідачу перераховано кошти на картковий рахунок, що підтверджується платіжною інструкцією № def19957-6cd1-44e8-b644-ba474c40704d від 11.05.2021 року виданою ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії, яка видана Національним банком України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку - платіжний інструмент/платіжна система), довідкою № КД-000066500/ТНПП від 24.10.2025 року видана платіжною системою/ТОВ «ФІНЕКСПРЕС», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією /квитанцією № def19957-6cd1-44e8-b644- ba474c40704d від 11.05.2021 року, листом №24/10/25-12299 від 24.10.2025 р. виданий позикодавцем/ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує видачу/перерахування на банківську карту Відповідача/Клієнта онлайн-позики на підставі платіжної інструкції № def19957-6cd1-44e8-b644-ba474c40704d від 11.05.2021 року. Між тим, посилання представника Відповідача у відзиві на позовну заяву зводяться до того, що зазначені вище документи не є належними та допустимим доказами, оскільки не відповідають положенням ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 4 липня 2018 року №75» та розрахунок суми заборгованості, а отже не підтверджують факт передачі коштів, то з цього слід зазначити наступне. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових рахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Оскільки, всі кошти за даними договорами надавались на особистий картковий рахунок вказаний відповідачем, то всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. ОСОБА_1 , будучи стороною вказаного правочину, мав можливість надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження того, що відповідні кошти не зараховувались на його карткові рахунки, указані у договорах, у період часу, про який стверджує позивач, або того, що карткові рахунки йому не належать, оскільки лише Відповідач має доступ до свого рахунку. Щодо не повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги за оскаржуваним договором позики: у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18) викладено висновок, що тлумачення статті516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом у справі № 761/1543/20, провадження № 61 - 10389св21 від 23.02.2022, справа № 639/86/17, провадження № 61-5039 св21від 19.01.2022, справа № 554/8549/15-ц, провадження № 61-18460св20 від 14.07.2021. Доказів про визнання договору факторингу - не дійсним та/або виконання своїх відповідачем перед первісним/попереднім кредитором- не надано та матеріали справи не містять. Окрім викладеного вище, відповідач повідомлений про відступлення права грошової вимоги шляхом звернення з даним позовом до суду, так як в матеріалах справи наявні докази переходу права грошової вимоги від позикодавця до позивача. Щодо нарахування процентів за договором позики №75528599 від 11.05.2021 року: Відповідно до п. 4.2. договору позики № 75528599, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок та умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. (Правила про надання грошових коштів у позику від 11.02.21 (повернення позики в кінці строку) - містяться в матеріалах справи). Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. З наведеного алгоритму укладання договору позики вбачається, що без ознайомлення/погодження з Умовами договору позики та Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) подальше укладення електронного договору позики на сайті є неможливим. Таким чином, підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61- 18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статі 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Водночас, зобов`язання невиконане боржником перед кредитором у повному обсязі протягом строку дії договору, продовжує своє існування до його повного і належного виконання або ж припинення в регламентований договором спосіб. Закінчення строку дії договору не є підставою для відхилення від узгоджених в угоді умов, на яких має бути досягнута мета правовідношення. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №911/94/23 від 14.02.2024 року. (див. п.61). Окрім того, Верховним Судом у справі №910/9072/17 від 26.06.2018 року зроблено висновок про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно з вимогами ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Отже, доводи представника Відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами - є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2.7 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими Відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику - не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить Відповідача. Щодо доказів переходу права вимоги: позивач не погоджується з доводами відповідача про те, що нібито не доведено перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача, з огляду на таке. Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги. При цьому до нового кредитора переходять усі права первісного кредитора в тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу. На підтвердження факту набуття Позивачем права вимоги у даній справі до матеріалів позову долучено належні та допустимі докази, а саме: Договір факторингу №2610 від 26.10.2021 р.; Витяг з реєстру прав вимог від 26.10.2021 року до договору факторингу №№2610 від 26.10.2021 р.; Докази здійснення оплати за договором факторингу №2610 від 26.10.2021 р.; Договір факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 р.; Витяг з реєстру прав вимог від 03.04.2023 року до договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023р.; Докази здійснення оплати за договором факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 р.; зазначені документи відповідають вимогам статей 76, 77, 78 ЦПК України як належні та допустимі докази, оскільки безпосередньо підтверджують факт переходу права вимоги. Таким чином, доводи відповідача про недоведеність переходу права вимоги є безпідставними та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. 
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають частковму задоволенню виходячи з наступного.
Так,  11 травня 2021 року відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №75528599, відповідно до п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики. Даний договір укладено в електронній формі та підписано електронним підписом, одноразовим ідентифікатором.
Згідно з п.2 договору сума позики 4000,00 грн., строк позики 30 днів, процентна ставка 1,99 % (фіксована). Підписанням цього Договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України (п.4.2 договору).
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало на банківський картковий рахунок відповідача кошти.
Відповідно до довідки про ідентифікацію відповідача при укладені договору позики, підписав його аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора MmEIEdLble, який був відправлений 11 травня 2021 року на електронну пошту відповідача.
Як вбачається з довідки ТОВ «ФК`ФІНЕКСПРЕС» №КД-0000665000/ТНПП від 24 жовтня 2025 року було прийнято до виконання та завершено платіжну операцію 11 травня 2021 року та перераховано 4000,00 грн. на картковий рахунок № НОМЕР_2 отримувач ОСОБА_2 , номер платежу defl9957-6cd1-44e8-b644-ba474c40704d, (платіжна інструкція від 11/05/2021 - долучена).
В подальшому, 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» укладено договір факторингу №2610, відповідно до умов якого «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором позики №75528599 від 11 травня 2021 року, що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу.
Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників до договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року. Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням пункту 5.2 Договору факторингу від клієнта до Фактора переходять Права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. 
Відповідно до Реєстру Боржників до Договору факторингу №2610 від 26 жовтня 2021 року, ТОВ «Фінансова компанія Управління активами»набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 13552,00 грн., з яких 4000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу; 9552,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Крім того, ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» відступило право грошової вимоги до позичальників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Фіепром Маркет» відповідно до договору факторингу №030423-ФК від 03 квітня 2023 року, у тому числі за договором позики №75528599 від 11 травня 2021 року, що підтверджується реєстром боржників до договору факторингу.
Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників 11 травня 2023 року до договору факторингу №030423-ФККлієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр боржників, після чого, з урахуванням пункту 5.2 Договору факторингу від клієнта до Фактора переходять Права вимоги заборгованості від боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. 
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №030423-ФК від 11 травня 2023 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за договором позики №75528599 в розмірі 13552,00 грн., з яких 4000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу; 9552,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Фінром Маркет» за договором позики № 75528599 від 11 травня 2021 року, заборгованість складає 13552,00 грн., з яких 4000,00 грн.- сума заборгованості за основною сумою боргу; 9552,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
При застосуванні норм права до спірних правовідносин судом враховується наступне.
Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.
Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Частиною 2 статті 639 ЦК України також визначено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. 
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. 
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 вказав, що важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 671/1832/20 (провадження № 61-232св23) зазначено, що кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно- телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатора. Також у постанові від 01.07.2024 у справі № 638/161/22 ВС погодився з тим, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано врахували, що грошові кошти за спірним договором, укладеним між позивачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перераховувалися на платіжну картку позивача, відкриту АТ КБ «ПриватБанк». КЦС ВС погодився із тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитного договору.
Статтею 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому в договорі.
Відповідно до ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитору зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Згідно із статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 статтею 12 ЦПК України.
Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Судом встановлено, що наявні у справі докази підтверджують, що між ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №75528599 від 11 травня 2021 року, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми кредиту за його надання.
На час розгляду справи зазначений договір позики, за яким відповідач отримав кредит, є чинним та недійсним у судовому порядку не визнавався. 
Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Договір позики, який підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є укладеним між сторонами належним чином, отже, ОСОБА_1 власним волевиявленням погодив всі його умови. Доказів того, що під час підписання договору позики, акцепту, відповідач була обмежена у праві вибору кредитної установи та умов кредитування, матеріали справи не містять.
Відтак доводи відповідача про те, що він не укладав договір позики з ТзОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» суд оцінює критично, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що він не підписував електронним підписом зазначений кредитний договір на вищевказаних умовах.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Щодо доводів відповідача про відсутність доказів щодо перерахування коштів, суд вважає їх безпідставними.
На виконання умов кредитного договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. на поточний рахунок НОМЕР_2 , що підтверджується довідками ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 24 жовтня 2025 року, що містяться в матеріалах справи.
При цьому ОСОБА_1 не спростував цей факт шляхом подання відповідних доказів про не відкриття на його ім`я зазначеного банківського рахунку та ненадходження на нього кредитних коштів.
Посилання ОСОБА_1 на недоведеність переходу права вимоги за договором позики №75528599 до ТОВ «Фінпром Маркет» не відповідають фактичним обставинам справи.
Так як, матеріали справи містять договора факторингу з відповідними додатками, які об`єктивно вказують на те, що ТОВ «Фінпром Маркет» набуло за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за цим кредитним договором. Ці договори є дійсними та виконаними.
Зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконав грошове зобов`язання щодо повернення суми позики за договором №75528599 від 11 травня 2021 року, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення із відповідача 4000,00 грн. в рахунок погашення тіла позики (основного боргу) підлягає задоволенню.
Щодо розміру відсотків за користування позикою за вищезазначеним договором позики, то суд зазначає наступне.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості за договором позики №75528599 від 11 травня 2021 року відсотки в розмірі 1,99% в день нараховувались протягом строку, на який надавалась позика, а саме, протягом 30 днів (по 10.06.2021 року включно), та після закінчення цього строку ще 90 днів, тобто по 19 листопада 2021 року включно.
Відповідно до умов договору позики №75528599 від 11 травня 2021 року, укладеного із відповідачем ОСОБА_1 , позика в сумі 4000,00 грн. надається на строк 30 днів під 1,99% на день, дата повернення позики 10 червня 2021 року. Суду не надано доказів того, що в даному випадку до договору було застосовано пролонгацію та змінено строк кредитування, за згодою обох сторін правочину, як не було і укладеної додаткової угоди про продовження строку.
Таким чином, за вказаним договором позики проценти за користування грошовими коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, із врахуванням дня повернення позики - 10 червня 2021 року.
Суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відсотки нараховано відповідно до п.4.2 договору позики, який передбачає умови щодо пролонгації та автопролонгації строку користування позикою, та п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в редакції, що діяла на час укладання договору позики, який передбачав, що у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики та процентів, товариство на неповернуту суму позики має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування до повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.
Так, договір позики №75528599 від 11 травня 2021 року не містить конкретних умов щодо пролонгації строку користування позикою та нарахування відсотків після закінчення строку, на який було надано позику, тобто після 10 червня 2021 року.
Пункт 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затверджених 11 лютого 2021 року рішенням Загальних зборів учасників цього товариства, дійсно передбачає можливість нарахування відсотків у разі неповернення або несвоєчасного повернення позики та процентів, у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування до повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.
Проте, вказані Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не підписані відповідачем ОСОБА_1 , в тому числі і у виді електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Правилами ознайомилась відповідач та погодився з ними, підписуючи договір позики №75528599 від 11 травня 2021 року, відтак є недоведеним, що сторони договору обумовили сплату відсотків за понадстрокове користування отриманими у позику коштами.
Подібні правові висновки щодо недоведення позивачем факту погодження певних умов у кредитних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №460/4070/18-ц (провадження №61-9156св20), від 13 травня 2021 року у справі №359/4430/18 (провадження №61-17911ск19).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем відомості щодо розміру заборгованості за процентами у розмірі 9552,00 грн. не відповідають умовам Договору позики №75528599 від 11 травня 2021 року та нормам чинного законодавства, а відтак стягненню з відповідача підлягають лише проценти, нараховані у межах визначеного договором строку кредитування протягом 30 днів, тобто терміну, на який були надані кредитні кошти, із врахуванням дня повернення позики - 10 червня 2021 року.
Отже, з врахуванням наведеного з відповідача на користь позивача слід стягнути 2388,00 грн. заборгованості за процентами за договором позики №75528599 від 11 травня 2021 року.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).
Судом встановлено, що 25 серпня 2025 року між позивачем ТОВ "Фінпром Маркет" (клієнт) та адвокатом Ткаченко Ю.О. (адвокат), яка діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 2099 від 03 квітня 2018 року, виданого Радою адвокатів Полтавської області, укладено Договір про надання правничої допомоги №25-08/25 ФП .
Згідно із витягу з акту №3-ФП про приймання -передачі наданої правничої допомоги до Договору про надання правничої допомоги №25-08/25 ФП від 25 серпня 2025 року вбачається що надається правова допомога відносно боржника ОСОБА_1 , вартість наданих послуг адвокатським об`єднанням складає: 500,00 грн. вивченням документів, 4000,00 грн. складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду.
15 жовтня 2025 року позивач (клієнт) ТОВ "Фінпром Маркет" сплатив адвокату Ткаченко Ю.О. надану правову допомогу згідно Акту приймання наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №25-08/25 ФП від 25 серпня 2025 року- платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 579939275.1 від 15 жовтня 2025 року на загальну суму 126000,00 грн., в тому числі по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_3 - 4500,00 грн. 
При цьому, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справ №755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Представником позивача належними доказами підтверджено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.
Однак, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (47,10%), з відповідача на корить позивача необхідно стягнути 2119,50 гривень (4500,00 х 47,10%:100) - витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому судовий збір слід стягнути в розмірі 1140,95 грн. (2422,40 х 47,10 : 100).
Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 293, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов  задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», (місцезнаходження м. Ірпінь вул. Садова,31/33, банківські реквізити НОМЕР_4 відкритий в АТ «ОТП Банк», код банку 300528), заборгованість за договором позики №75528599 в розмірі 6388,00 (шість тисяч триста вісімдесят вісім) гривень, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2119 (дві тисячі сто дев`ятнадцять) гривень 50 ( п`ятдесят) копійок та судовий збір в розмірі 1140 (одну тисячу сто сорок) гривень 95 (дев`яносто п`ять) копійок.

В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», місцезнаходження м. Ірпінь вул. Садова,31/33, ЄДРПОУ 43311346.

Відповідач:  ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 20 березня 2026 року.

Суддя          Ю. Е. Шафікова