Справа № 355/2317/25 
Провадження № 3/355/24/26 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Баришівський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді - Чальцева Т.В., 
при секретарі – Вербі Ю.О.,
за участі особи, у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення – ОСОБА_1 , 
представника особи, у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення – адвоката Чередніченко Н.В.,
потерпілого – ОСОБА_2 ,
представника потерпілого – адвоката Хуторненко І.М.
розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, що надійшов з Відділення поліції № 1 Броварського РУП ГУНП в Київській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, працюючої лікарем КНП Баришівська БП, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
про притягнення до адміністративної відповідальності за статтею 173-2 ч.1 КУпАП,

УСТАНОВИВ:
31.10.2025 року до Баришівського районного суду Київської області, надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 854519, складений 24.10.2025року, згідно якого 24.10.2025 року близько 17:00 г. ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинила відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 домашнє насильство економічного характеру, а саме – зачинила будинок та відмовилась надавати ключі від будинку, в якому зареєстроване колишнє подружжя. 
В судовому засіданні особа, у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення –  ОСОБА_1 , свою провину не визнала та суду пояснила, що вони з чоловіком ОСОБА_2 розлучились у 2023р., але вона залишилась проживають у спільному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Цей будинок дійсно належав батькам чоловіка, які вже померли, але під час перебування у шлюбі вони разом з чоловіком за спільні кошти добудували цей будинок, суттєво збільшивши його. Останні майже два роки колишній чоловік в вищевказаному будинку не проживає, бо в нього є інша жінка, він живе у неї. В будинку проживає тітка ОСОБА_2 – ОСОБА_3 . Вони всі – вона, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - мають ключі від спільного входу у будинок. Вона мешкає у правому крилі будинку, тітка колишнього чоловіка – в іншій частині. Кожна половина закривається на ключ. Вона не має ключа від кімнат, в яких мешкає тітка ОСОБА_2 . Ключі від своєї половини будинку, де вона мешкає разом з дітьми, вона не надавала чоловіку, бо вони разом не проживають, у шлюбі не перебувають, вимушені співіснувати під одним дахом із його тіткою до вирішення питання про поділ спільного майна, у тому числі і будинку. 
24.10.2025р. колишній чоловік ОСОБА_2 попросив її не зачиняти двері у свою половину будинку, бо до нього мали приїхати гості та залишитись на ночівлю. Оскільки в тій половині будинку, де мешкала його тітка, місця не було, він планував залишити гостей у тих кімнатах, у яких проживала та якими користувалася безпосередньо вона із дітьми. Вона відмовилась пускати на свою половину будинку гостей ОСОБА_2 , тим паче, що це , на її думку, була співмешканка колишнього чоловіка та її донька. Того дня ніякого конфлікту між ними не було, але ОСОБА_2 викликав поліцію та на неї склали протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 
Між нею та її колишнім чоловіком регулярно відбуваються непорозуміння стосовно спірного будинку, в якому вона з дітьми наразі мешкає, за адресою: АДРЕСА_1 . Вона також викликала поліції з цього приводу та на ОСОБА_2 було складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП. 
Вона не вчиняла а ні психологічного, а ні економічного насильства стосовно ОСОБА_2 , бо він не проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 майже 2 роки, він живе у співмешканки. Разом з нею проживає тітка ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка має вільний безперешкодний доступ до будинку та до тих кімнат, де вона мешкає. 
Представник особи, у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення – адвоката Чередніченко Н.В., у судовому засіданні підтримала думку ОСОБА_1 та просила закрити провадження по справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. 
В судовому засіданні потерпілий –  ОСОБА_2  суду пояснив, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить його померлому батьку. Після розлучення у травні 2023р. в будинку проживає його колишня дружина ОСОБА_1 та його тітка ОСОБА_3 . Разом з колишньою дружиною ОСОБА_1 вони не проживають. ОСОБА_1 проживає у окремій частині будинку, яка знаходиться праворуч від спільного входу та складається з трьох кімнат. Ключів від цієї частини будинку він не має. Йог тітка ОСОБА_3 мешкає в іншій частині будинку – прямо від спільного входу, яка складається з двох кімнат. Від цієї частини будинку у нього і у тітки є окремий ключ. Ключ від спільного входу у будинок і він, і тітка мають. 
24.10.2025р. до нього в гості мала приїхати його рідна сестра з дітьми. Він попросив колишню дружину ОСОБА_1 не зачиняти свою частину будинку на ключ та пустити його гостей на ночівлю в ту частину будинку, від якої у нього не було ключей, оскільки там було більше місця ( кімнат), ніж в тій частині, де мешкала його тітка. ОСОБА_1 відмовилась пускати його гостей у ту частину будинку, в якій проживала і від якої мала окремі замки та ключі. Він особисто в цьому будинку не ночує. 24.10.2025р. йому було де ночувати, він просив пустити на ночівлю його гостей. 
ОСОБА_1 його ображала, знімала всі ці події на телефон без його дозволу, чим завдала йому психологічного насильства. 
Крім того, у будинку тече дах, а він не може його полагодити, бо не має ключів від тієї половини будинку, де проживає ОСОБА_1 . 
Він викликав поліцію, яка склала заборонний припис та протокол за ч.1 ст.173-2 КУпАП на ОСОБА_1 . В своїх письмових поясненнях від 24.10.2025р. він зазначив, що колишня дружина ОСОБА_1 вчинила стосовно нього домашнє насильство психологічного характеру. 
Представник потерпілого ОСОБА_2 – адвоката Хуторненко І.М. у судовому засіданні підтримав думку ОСОБА_2 , просив визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173- КУпАП та притягнути її до відповідальності. 
В судовому засіданні свідок ОСОБА_3  суду пояснила, що ОСОБА_2 – її племінник, син її померлої сестри. Останні 7 місяців, після проведеної операції, вона проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .  Племінник ОСОБА_2 запросив її пожити у цей будинок. Цей будинок будували батьки ОСОБА_4 . З 2015р. в будинку також проживала дружина ОСОБА_5 . Після розлучення племінник ОСОБА_2 у цьому будинку не жив. В будинку був спільний ( загальний) вхід. Вони з племінником мали ключі від цього входу. В будинку було дві окремих половини, в одній з яких мешкала ОСОБА_1 , в іншій – вона. Двері у кожну половину будинку зачинялись на ключ. Вона не мала ключів від тієї половини будинку, в якій проживала ОСОБА_1 . Племінник в будинку не жив, приїзжав провідувати її. 
24.10.2025р. вони з племінником ОСОБА_2 були на дворі біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними була 11 річна сусідська дівчинка. Близько 15:00г. з будинку вийшла ОСОБА_1 , підійшла до них, запитала, чому у дворі чужі люди. Також вона почала знімати їх на телефон без їх дозволу. ОСОБА_6 сказав, що сьогодні до нього має приїхати сестра з дітьми та попросив ОСОБА_7 надати ключи від її половини будинку, щоб їм ( сестрі та її дітям) було де переночувати. ОСОБА_1 повернулась і пішла в будинок, закривши двері від своєї половини будинку на ключ. ОСОБА_2 викликав поліцію. 
Загальний вхід у будинок був відкритий, вона завжди мала доступ до тієї половини будинку, в якій мешкала. Вона не могла запросити гостей на ночівлю у ту половину будинку, в якій вона мешкала, бо там було мало місця. Гості того дня до них не приїхали, залишились у Києві. 
Заслухавши пояснення особи, у відношенні якої складено протокол про адміністративне правопорушення, - ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , представників сторін – адвоката Чередніченко Н.В. та адвоката Хуторненко І.М., свідка ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом закону, протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, свідків, висновок експерта тощо, є документами, що офіційно засвідчують подію адміністративного правопорушення і, відповідно до ст. 251 КУпАП, є джерелами доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких з зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Протиправні дії за цією статтею можуть мати характер фізичного, психологічного чи економічного насильства.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Під психологічним насильством, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, слід розуміти форму домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство, згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону, - є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство – форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру  (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
При цьому, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у вигляді завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під ознаки домашнього насильства, зокрема економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. підпадають лише такі діяння правопорушника, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода фізичному або психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
З матеріалів справи вбачається, що при складенні протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції дійшли висновку про вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства економічного характеру, яке мало свій прояв у відмові надати ключі від будинку, в якому зареєстроване колишнє подружжя. Поряд з цим , суд звертає увагу, що з тексту протоколу не вбачається, які саме наслідки настали для потерпілого в зв`язку з ненаданням йому ключів, та не зазначено чиї саме ключі він не отримав - свої чи ОСОБА_1 . Таким чином, в тексті протоколу про адміністративне правопорушення відсутня його обов`язкова складова, а саме - об`єктивна сторона вчиненого правопорушення у вигляді наслідків що настали.
Зважаючи на встановлені фактичні обставини, з огляду на пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснення потерпілого, а також зважаючи на дані протоколу про адміністративне правопорушення, суд приходить до висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 ознак діянь, що становлять об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не вчинялися дій, спрямовані на позбавлення потерпілого житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші дії економічного характеру, які б становили собою економічне насильство як форму домашнього насильства у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, адміністративний матеріал не містить достатніх та належних доказів, що умисел ОСОБА_1 при вчиненні нею, як вказано в протоколі, дій щодо ненадання ключа від будинку був спрямований саме на позбавлення потерпілого житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо. З пояснень потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_3 цього також не вбачається. 
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до положень КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність подій і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
Відповідно до ч.2 ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Доведення вини особи в законному порядку у правовій науці отримало назву "належної правової процедури", що охоплює собою як процедуру судового розгляду, так і процедуру досудового розслідування. І якщо було порушено належну правову процедуру в органі публічної влади немає сенсу перевіряти змістову частину відповідного акту, оскільки він є нікчемним.
Європейський суд з прав людини підкреслив, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення
Так, склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення суб`єкта правопорушення до юридичної відповідальності.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому (Постанова Верховного Суду України від 24.11.2016р. №5-328кс16).
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Пунктом 14 статті 1 вказаного Закону передбачено, що психологічне насильство-це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Окрім того, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
3 аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема економічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Отже, настання наслідків у вигляді завдання шкоди фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої при вчиненні домашнього насильства є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. При цьому, дії правопорушника економічного характеру утворюють склад означеного адміністративного правопорушення лише у тому випадку, коли такі дії спрямовані на обмеження волевиявлення особи і якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди фізичному чи психічному здоров`ю особи.
Разом з тим, у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення не зазначено об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, зокрема, чи була завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілого, та в чому вона проявилась.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
Крім того, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи, суд не має права у будь-який спосіб конкретизувати пред`явлене посадовою особою адміністративне обвинувачення та його змінювати, оскільки це суперечить загальним засадам судочинства, які передбачені ст. 129 Конституції України, та буде порушено право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на захист.
Статтею 62 Конституції України унормовано, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не грунтуватися на припущеннях.
При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому (Постанова Верховного Суду України від 24.11.2016р. №5-328кс16). 
Враховуючи те, що суд не вправі самостійно змінювати та редагувати суть обвинувачення, викладеного в протоколі про адміністративне правопорушення, даний протокол не може бути належним доказом в даній справі.
Так, ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення». Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції «кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку». А згідно з положеннями ч.3 ст.6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.
Стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображена у справах Гефген проти Німеччини, Тейксейра де Кастро проти Португалії, Шабельник проти України, Балицький проти України, будь-яке порушення конституційних прав громадян, шо навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, тягне втрату останніми юридичної сили.
Тобто, це означає безумовну недопустимість доказів при будь-якому порушенні встановленого порядку збирання доказів незалежно від характеру і ступеня, а також зводиться до заборони використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів, визнаних недопустимими, оскільки визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.
До аналогічного висновку дійшов Київський апеляційний суд в постанові від 19.05.2022р. №761/42143/21.
Що стосується протоколу, наявного в матеріалах справи, то відповідно до вимог ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. 
Суд звертає увагу на те, що протокол не містить посилання на нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.
3 даного приводу Київський апеляційний суд в постанові від 18.02.2022 року №752/27010/21 зазначив що: «... диспозиція ст. 173-2 КУпАП за своїм змістом е бланкетною адміністративно-правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших нормативно-правових актів, що наповнює норму ст. 173-2 КУпАП більш конкретним змістом для встановлення тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння.
Проте, приймаючи оскаржувану постанову, суддя у своєму рішенні, без посилання на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не зазначила, які саме дії ОСОБА 1 могли завдати шкоди психологічному здоров`ю ОСОБА 2, тобто не вказала тих ознак, які мають значення для правильної правової кваліфікації зазначеного діяння, внаслідок чого необґрунтовано дійшла висновку про наявність в діях ОСОБА 1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП».
Згідно ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, з огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що складення та оформлення даного протоколу про адміністративні правопорушення виконано не належним чином, а зазначені вище недоліки не можуть бути усунені в суді, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, а тому справа про адміністративні правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 247 п. 1, 283, 284 КУпАП, –

ПОСТАНОВИВИВ:
Провадження в справі про адміністративні правопорушення у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.1 ст. 173-2 КУпАП – закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 10 днів з дня винесення постанови.

 Суддя Баришівського  районного суду  	  Тетяна ЧАЛЬЦЕВА