ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2026 м.Дніпро 
Справа № 912/2769/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів Демчини Т.Ю., Стефанів Т.В.,
за участі секретаря судового засідання Старина А.С.
представника позивача: не з`явився
представника відповідача (апелянта): не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-2» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2026 (повний текст якого складений 29.01.2026) у справі № 912/2769/25 (суддя Кузьміна Б.М.) 
за позовом Фермерського господарства «Джерело-2» 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-2» 
про розірвання договорів оренди, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Фермерське господарство «Джерело-2» звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-2», в якому просило суд: розірвати договір найму (оренди) сільгосптехніки, укладений 18 березня 2024 року між ФГ «Джерело-2» та ТОВ «Джерело-2», посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрований в реєстрі № 768; розірвати договір найму (оренди) транспортного засобу, укладений 27 травня 2024 року між ФГ «Джерело-2» та ТОВ «Джерело-2», посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрований в реєстрі № 1577; зобов`язати ТОВ «Джерело-2» усунути перешкоди у користуванні майном шляхом повернення ФГ «Джерело-2» сівалки причіпної точного висіву марки HORSH AVATAR 12.25 SD, заводський № 21291449, рік випуску 2021, та Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_1 ; зобов`язати ТОВ «Джерело-2» усунути перешкоди у користуванні майном шляхом повернення ФГ «Джерело-2» транспортного засобу марки DAF, комерційний опис: XF 480 FT, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , та Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 ; стягнути з ТОВ «Джерело-2» на користь ФГ «Джерело-2» судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено нотаріально посвідчені договори найму (оренди) рухомого майна - сівалки та транспортного засобу, проте відповідач не визнає розірваними зазначені договори, незважаючи на направлене позивачем письмове повідомлення про їх одностороннє розірвання відповідно до пунктів 2.2.4 договорів, та не повертає передане у користування майно разом із документами, чим перешкоджає позивачу у здійсненні права власності.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2026 позовні вимоги задоволено повністю. Розірвано договір найму (оренди) сільгосптехніки, укладений 18 березня 2024 року між ФГ «Джерело-2» (код ЄДРПОУ 22216166) та ТОВ «Джерело-2» (код ЄДРПОУ 44606919), посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрований в реєстрі № 768. Розірвано договір найму (оренди) транспортного засобу, укладений 27 травня 2024 року між ФГ «Джерело-2» (код ЄДРПОУ 22216166) та ТОВ «Джерело-2» (код ЄДРПОУ 44606919), посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрований в реєстрі № 1577. Зобов`язано ТОВ «Джерело-2» усунути перешкоди у користуванні майном шляхом повернення ФГ «Джерело-2» сівалки причіпної точного висіву марки HORSH AVATAR 12.25 SD, заводський № 21291449, рік випуску 2021, та Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_1 , виданого Головним управлінням Держпродспоживслужби в Запорізькій області 17.11.2022. Зобов`язано ТОВ «Джерело-2» усунути перешкоди у користуванні майном шляхом повернення ФГ «Джерело-2» транспортного засобу марки DAF, комерційний опис: XF 480 FT, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , реєстраційний номер: НОМЕР_3 , та Свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 , виданого ТСЦ 3542 28.03.2023. Стягнуто з ТОВ «Джерело-2» на користь ФГ «Джерело-2» 9 689,60 грн судового збору.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами були укладені нотаріально посвідчені договори найму (оренди) рухомого майна, пунктами 2.2.4 яких передбачено право Наймодавця на одностороннє розірвання договорів шляхом направлення письмового повідомлення Наймачу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до моменту розірвання. Суд встановив, що 20.06.2025 позивач направив відповідачу лист-повідомлення про одностороннє розірвання обох договорів з вимогою повернути майно у строк з 01.07 по 03.07.2025, факт вручення якого підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 2800100922405 з підписом отримувача та датою вручення 01.07.2025. Суд кваліфікував одностороннє розірвання договору як односторонній правочин, посилаючись на постанови Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 727/898/19, від 24.05.2023 у справі № 756/420/17, від 26.02.2020 у справі № 910/4391/19 та постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18. Суд визнав доводи відповідача про неналежність доказів повідомлення необґрунтованими, зазначивши, що рекомендоване повідомлення про вручення є належним та допустимим доказом, а відсутність опису вкладення не спростовує факту вручення повідомлення про розірвання. Суд також відхилив посилання відповідача на відсутність правових підстав для одностороннього розірвання, оскільки пункти 2.2.4 договорів прямо передбачають таке право Наймодавця, що відповідає статтям 525, 651, 759 Цивільного кодексу України та принципу свободи договору. У зв`язку з розірванням договорів суд зобов`язав відповідача повернути орендоване майно разом із свідоцтвами про реєстрацію на підставі статті 785 Цивільного кодексу України.
Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Джерело-2», в якій просить рішення Господарського суду Кіровоградської області по справі № 912/2769/25 від 27.01.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги
Апелянт вважає рішення незаконним, ухваленим внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, встановленим обставинам справи. Підставами для такого твердження є неможливість одностороннього розірвання договору оренди за ініціативи Наймодавця при відсутності порушення його прав під час виконання договору та відсутності в договорі визначення конкретних підстав для такого розірвання, а також порушення процедури односторонньої відмови від договору.
Апелянт зазначає, що право на одностороннє розірвання договору оренди з боку орендодавця не є абсолютним та безумовним, оскільки за своєю правовою природою воно є додатковим позасудовим способом захисту права наймодавця, застосування якого передбачає наявність визначених умов. При цьому позовна заява не містить посилань на порушення права наймодавця та належних доказів такого порушення. Договори не містять підстав, які б надавали можливість застосування механізму одностороннього розірвання за ініціативою наймодавця.
Апелянт також вказує, що за відсутності порушеного права неможливим є його захист, а відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові, посилаючись на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20. На переконання апелянта, зазначені доводи відповідача судом першої інстанції залишено поза увагою та належної правової оцінки їм не надано.
Щодо дотримання процедури односторонньої відмови від договору апелянт зазначає, що порядок, визначений пунктом 2.2.4 договорів, передбачає два способи підтвердження вручення повідомлення: підпис на примірнику повідомлення про його отримання або документ про відмову від його отримання. Інших способів підтвердження отримання повідомлення умовами договору не передбачено. Водночас у матеріалах справи зазначені докази відсутні.
Натомість позивач посилається на факт отримання відповідачем рекомендованого поштового відправлення № 2800100922405, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення (форма 119), яка, однак, не містить переліку вкладених документів.
Апелянт стверджує, що ТОВ «Джерело-2» вказаного листа не отримувало. Зазначає, що правовідносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Законом України «Про поштовий зв`язок» та Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009. Аналіз положень пунктів 71, 72, 78, 81– 86 зазначених Правил, на думку апелянта, свідчить про те, що при врученні рекомендованого відправлення, адресованого юридичній особі, працівник оператора поштового зв`язку зобов`язаний встановити особу отримувача та перевірити наявність у нього повноважень на отримання кореспонденції.
У наданій копії рекомендованого повідомлення № 2800100922405 зазначено факт вручення та наявність підпису отримувача, однак підпис особи, яка нібито отримала відправлення, та підпис працівника поштового зв`язку (Ю. Верьовкіної) є різними, а підпис отримувача не належить директору ТОВ «Джерело-2» Баранець Н.В.
Апелянт також посилається на правову позицію, викладену у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 вересня 2021 року у справі № 806/2046/18, щодо стандарту доказування факту отримання поштової кореспонденції.»
Крім того, апелянт зазначає, що 01.07.2025 — дата, зазначена як дата вручення поштового відправлення, — директор ТОВ «Джерело-2» Баранець Н.В. фізично не могла отримати відповідну кореспонденцію, оскільки о 06:20 цього ж дня прибула рейсом з Анталії до аеропорту Кишинева. Процедури висадки, отримання багажу та проходження паспортного контролю тривали орієнтовно 2,5 години. Надалі вона прямувала автомобільним транспортом до м. Олександрія (відстань близько 523 км), при цьому з урахуванням проходження прикордонного контролю (близько 3 годин) та середньої швидкості руху 60 км/год могла прибути до місця призначення не раніше 20:30 01.07.2025. За таких обставин, за твердженням апелянта, вона об`єктивно не могла перебувати ані на робочому місці, ані у відділенні АТ «Укрпошта» до завершення робочого часу.
Апелянт також зазначає, що на момент отримання кореспонденції уповноваженою особою на представництво інтересів товариства та отримання поштової кореспонденції була виключно директор ТОВ «Джерело-2». На підтвердження зазначених обставин апелянт посилається на копію авіаквитка, накази № 22/1-К від 06.06.2025 та № 22/2-К від 23.06.2025, копію закордонного паспорта Баранець Н.В. (FK 643169, арк. 31), а також витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Крім того, апелянт зазначає, що суд не навів мотивів, з яких він фактично розширив перелік доказів, необхідних для підтвердження факту отримання повідомлення про розірвання договору, не надав оцінки правовим висновкам, викладеним у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.09.2021 у справі № 806/2046/18 щодо стандарту доказування факту отримання поштової кореспонденції, а також не зазначив, які саме розрахунки були покладені в основу спростування доводів апелянта щодо фізичної неможливості отримання кореспонденції 01.07.2025.»
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу 
Фермерське господарство «Джерело-2» подало відзив на апеляційну скаргу, згідно якого позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає рішення суду першої інстанції законним, обґрунтованим та винесеним відповідно до норм чинного законодавства.
Позивач заперечує проти тверджень відповідача щодо неможливості одностороннього розірвання договору оренди за ініціативи Наймодавця при відсутності порушення його прав, відсутності в договорі визначення підстав для такого розірвання та порушення процедури односторонньої відмови від договору, вважаючи такі доводи безпідставними, такими, що не відповідають умовам договору та положенням чинного законодавства.
Позивач посилається на пункт 2.2.4 договорів оренди, який прямо передбачає право Наймодавця розірвати договір в односторонньому порядку в повному обсязі та вимагати від Наймача повернення переданого майна, з обов`язковим письмовим повідомленням не пізніше ніж за п`ять робочих днів до моменту розірвання. Позивач зазначає, що у разі відмови Наймача від отримання повідомлення, договір оренди вважається розірваним після спливу встановленого терміну.
Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що одностороння відмова від договору є одностороннім правочином - дією однієї сторони, спрямованою на припинення цивільних прав та обов`язків, яка не вимагає згоди другої сторони. 
Позивач посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 лютого 2020 року у справі № 910/4391/19, в якій зазначено, що відмова від договору найму за своєю суттю є одностороннім правочином і не вимагає згоди другої сторони, а відмова від договору вважається такою, що відбулася, якщо наймодавець направив наймачу відповідну заяву (лист, повідомлення), надавши суду докази такого направлення та отримання її наймачем. Також позивач посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 456/2076/19, де вказано на обов`язковість договору та вичерпний перелік підстав для невиконання обов`язків, встановлених договором.
Позивач зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном відповідно до статей 317, 319 Цивільного кодексу України, а згідно зі статтями 386, 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Позивач просить у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Джерело-2» відмовити в повному обсязі, а рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27 січня 2026 року у справі № 912/2769/25 залишити без змін.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів: Демчина Т.Ю., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-2» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2026 у справі № 912/2769/25. Витребувано з Господарського суду Кіровоградської області справу №912/2769/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 24.03.2026 о 11:30 год.
24.02.2026 матеріали справи №912/2769/25 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
19.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача – ТОВ «Джерело-2» про розгляд справи без участі представника останнього.
24.03.2026 до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача – ФГ «Джерело-2» про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи належне повідомлення учасників провадження про дату, час і місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для розгляду оскаржуваного рішення та з огляду на те, що явка повноважених представників в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія апеляційного суду дійшла висновку про можливість розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України, одночасно задовольняючи клопотання позивача та відповідача про розгляд справи за відсутності їхніх представників.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
Між Фермерським господарством «Джерело-2» (Наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Джерело-2» (Наймач) були укладені: 
- договір найму (оренди) сільгосптехніки від 18.03.2024, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В. та зареєстровано в реєстрі за №768, предметом якого є сівалка причіпна точного висіву марки HORSН AVATAR 12.25 SD, заводський №21291449, рік випуску 2021; 
- договір найму (оренди) транспортного засобу від 27.05.2024, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1577, предметом якого є транспортний засіб марки DAF, комерційний опис: XF 480 FT, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 , особливі відмітки: СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ, реєстраційний номер: НОМЕР_3 .
За умовами договорів найму оренди майно передавалося відповідачу у тимчасове платне користування. 
Матеріали справи містять належні докази, що підтверджують право власності Фермерського господарства «Джерело-2» на передані сільгосптехніку (сівалку) та транспортний засіб, зокрема копії свідоцтв про реєстрацію, які були передані відповідачу разом із майном (а.с. 104).
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частинами 1, 3 статті 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
У постанові Верховного Суду від 07.03.2023 у справі № 909/1199/21 надано тлумачення статті 651 Цивільного кодексу України в контексті розмежування понять відмови від зобов`язання, розірвання договору в односторонньому порядку та односторонньої відмови від договору.
Зокрема Верховний Суд зазначив про існування різниці між відповідними поняттями, яка полягає у тому, що:
- одностороння відмова від зобов`язання - означає, що сторона відмовляється від виконання свого зобов`язання за договором, але договір залишається чинним. Сторона зобов`язання управомочена договором або законом здійснити односторонню відмову від зобов`язання за цей вид порушення;
- одностороння відмова від договору - це односторонній правочин направлений припинити дію договору в цілому, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом. Для реалізації права на відмову від договору стороні не потрібно звертатися до суду;
- розірвання договору в односторонньому порядку (розірвання договору на вимогу однієї із сторін) - це можливість однієї зі сторін припинити дію договору в разі порушення іншою стороною договору та в інших випадках, встановлених договором або законом. Заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді.
У постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 727/898/19 наголошено, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 Цивільного кодексу України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах Цивільного кодексу України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782 Цивільного кодексу України). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 465/5980/17).
Відповідно до наведених норм, одностороння відмова від договору є юридичним фактом, який зумовлює його розірвання, отже є правочином, який має юридичні наслідки у виді припинення господарських правовідносин, а тому не вимагає згоди другої сторони. Розірвання господарського договору може здійснюватися за згодою сторін і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак, окремі види договорів допускають можливість одностороннього розірвання договору. Крім того, право сторони на одностороннє розірвання договору може бути встановлено законом або безпосередньо в договорі.
Зазначений усталений висновок щодо правової природи односторонньої відмови від договору неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 916/1684/18 та в постановах Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 910/11397/18, від 26.02.2020 у справі № 910/4391/19, від 08.09.2021 у справі № 727/898/19, від 24.05.2023 № 756/420/17, від 13.12.2023 у справі № 922/193/23, від 04.03.2025 у справі № 922/1290/24.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами. У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. При цьому слід розмежовувати підстави недійсності цього одностороннього правочину (зокрема, суперечність імперативній цивільно-правовій нормі) від підстав для односторонньої відмови від договору (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №357/15284/18).
У постанові від 08.10.2020 у справі №910/11397/18 Верховний Суд звернув увагу на те, що у разі коли законом або умовами договору передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, сторони вільні у виборі конкретних підстав такої відмови, в межах встановлених нормами законодавства чи умовами договору, а обрану стороною підставу для односторонньої відмови від договору необхідно досліджувати під час розгляду справи судом. Так, у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови. З огляду на викладене, судам необхідно в кожному конкретному випадку, виходити з встановлених обставин справи, досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, та обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи.
За наведеного колегія суддів доходить висновку, що для правомірного застосування одностороннього розірвання договору необхідна сукупність:
- наявність передбаченого законом або договором права на таке розірвання;
- дотримання встановленого порядку (процедури) його реалізації.
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Між сторонами у цій справі виникли правовідносини з договорів оренди, а саме:
- договір найму (оренди) сільгосптехніки від 18.03.2024, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В. та зареєстровано в реєстрі за №768, предметом якого є сівалка причіпна точного висіву марки HORSН AVATAR 12.25 SD, заводський №21291449, рік випуску 2021; 
- договір найму (оренди) транспортного засобу від 27.05.2024, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В. та зареєстровано в реєстрі за №1577, предметом якого є транспортний засіб марки DAF, комерційний опис: XF 480 FT, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 , особливі відмітки: СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ, реєстраційний номер: НОМЕР_3 .
Згідно змісту ч.ч. 1, 2 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Зміст укладених між сторонами договорів оренди свідчить про те, що сторони погодили право Наймодавця на одностороннє розірвання таких договорів за умови обов`язкового письмового повідомлення Наймача та пред`явлення вимоги про повернення переданого майна.
В контексті спірних правовідносин, відповідно до розділу 2 «Права та обов`язки сторін» передбачено наступні права наймодавця (вказані положення договору найму (оренди) сільгосптехніки від 18.03.2024 та договору найму (оренди) транспортного засобу від 27.05.2024 є ідентичними): 
2.2.1. вимагати від Наймача користуватись Транспортним засобом за його цільовим призначенням, з дотриманням умов цього договору; 
2.2.2 відмовитись від умов цього договору, у випадках несплати Наймачем платежів за цим договором на протязі трьох місяців підряд; 
2.2.3 вимагати від Наймача виконання технічних умов експлуатації Транспортного засобу.
Пунктом 2.2.4. договорів оренди передбачено право наймодавця розірвати договір в односторонньому порядку в повному обсязі та вимагати від наймача повернення сільгосптехніки (транспортного засобу) за договором, про що наймодавець зобов`язаний повідомити наймача у письмовій формі не пізніше ніж за п`ять робочих днів до моменту розірвання. Доказом повідомлення наймача розірвання договору в односторонньому порядку є примірник такого повідомлення з підписом його представника про отримання. У разі відмови наймача від отримання повідомлення, договір оренди вважається розірваним після спливу встановленого терміну.
Аналіз положень договорів свідчить, що право наймодавця на одностороннє розірвання договору оренди не є абсолютним та може бути реалізоване виключно за наявності передбачених договором підстав і з дотриманням встановленої процедури його реалізації. Таке розірвання є одностороннім правочином, юридичні наслідки якого у вигляді припинення договірних зобов`язань настають лише за умови дотримання вимог щодо форми та строків повідомлення.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення позивачем встановленої договором процедури односторонньої відмови від договору з огляду на наступне.
Так, згідно встановлено умовами договорів оренди порядку, підтвердженням отримання повідомлення про розірвання договору є два документи – примірник повідомлення про отримання відповідачем або документ, в якому зафіксована відмова про його отримання.
В матеріалах справи міститься лист-повідомлення голови ФГ «Джерело-2» Баранець К.С. вих. №11/06-25 від 20.06.2025 (том 1, а.с. 21 зворотна сторона), за змістом якого останнім повідомляється директору ТОВ «Джерело-2» про розірвання Договору найму (оренди) сільгосптехніки від 18.03.2024 та Договору найму (оренди) транспортного засобу від 27.05.2024, в односторонньому порядку згідно пункту 2.2.4. договорів в повному обсязі. 
Окрім того, у вказаному листі-повідомленні викладено вимогу про повернення переданої техніки згідно пункту 2.2.4. договорів у строки з 01.07. по 03.07.2025, а саме:
- сівалка причіпна точного висіву марки HORSН AVATAR 12.25 SD, заводський №21291449, рік випуску 2021;
- транспортний засіб марки DAF, комерційний опис: XF 480 FT, ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 , особливі відмітки: СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ, реєстраційний номер: НОМЕР_3 . 
Згідно з Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, зазначено, що внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою, згідно з тарифами оператора поштового зв`язку. Послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей (п.17).
Внутрішні реєстровані поштові відправлення, крім поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладень, подаються для пересилання у відкритому або закритому вигляді. У разі виникнення сумніву у працівника оператора поштового зв`язку щодо наявності у поштовому відправленні, яке подається для пересилання, заборонених для пересилання вкладень, відправник повинен подати відправлення у відкритому вигляді. У разі відмови відправника подати відправлення для пересилання у відкритому вигляді оператор відмовляє в пересиланні такого відправлення. Внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відправником відкритими для перевірки їх вкладення (пункт 47).
Порядок пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт», дія якого поширюється на підрозділи АТ «Укрпошта», задіяні в технологічному процесі з пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт», розроблений відповідно до законодавства України, зокрема, Закону України «Про поштовий зв`язок» та інших, Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (надалі Правила) та внутрішніх нормативних документів АТ «Укрпошта», і розміщений на офіційному сайті АТ «Укрпошта» за посиланням https://www.ukrposhta.ua/doc/ukrposhta-standart/Poryadok_nadannya_poslugy_Ukrposhta_Standart_1504.pdf.
Пунктом 6.8 Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Документи», затвердженого наказом АТ «Укрпошта» від 25.04.2017 № 507 (зі змінами) визначено, що при прийманні відправлень Стандарт з описом вкладення відправник заповнює бланк опису у двох примірниках. Працівник ОПЗ перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох його примірниках і проставляє відбиток календарного поштового штемпеля. Один примірник опису вкладається до відправлення Стандарт, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник ОПЗ повинен зазначити номер відправлення Стандарт. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до відправлення Стандарт, вартість вкладення (предметів) може не зазначатися
З викладеного свідчить, що належним доказом відправлення відповідних документів є оригінал опису вкладення в поштовий конверт, в якому зазначений поіменний перелік документів, що надсилається адресату.
Опис вкладення є офіційним підтвердженням наявності у відправленні того пакету документів, який був надісланий відправником.
Отже, матеріали справи не містять, а позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу - ТОВ «Джерело-2» та отримання останнім відповідних документів, зокрема відсутній опис вкладення, який підтверджує поіменний перелік надісланих документів, що виключає можливість визнання факту належного повідомлення відповідача.
На підтвердження направлення листа-повідомлення про розірвання договорів оренди, позивачем надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №2800100922405 (том 1, а.с. 21), яке було направлено ТОВ «Джерело-2» на адресу: вул. Затишна, 9, Веселе, Олександрійський район, Кіровоградська обл., 28049, та отримано 01.07.2025.
Колегія суддів критично оцінює доводи скаржника про відсутність у керівника товариства відповідача - Баранець Наталії Володимирівни можливості особисто отримати направлену кореспонденцію, оскільки отримання поштової кореспонденції могло бути забезпечене шляхом її доручення уповноваженій особі товариства. Водночас у матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, в якому відсутні відомості щодо прізвища, імені та по батькові особи, яка отримала кореспонденцію, що унеможливлює її ідентифікацію та належне встановлення факту вручення уповноваженій особі відповідача.
Разом з тим, вказана у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення адреса ТОВ «Джерело-2» не відповідає тій, що була вказана у договорі найму (оренди) сільгосптехніки від 18.03.2024 та договорі найму (оренди) транспортного засобу від 27.05.2024 – селище Веселе Олександрійського району Кіровоградської області, вулиця Гагаріна, будинок 27.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1, а.с. 52 – 55) місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Джерело – 2» є: Україна, 28022, Кіровоградська область, Олександрійський район, селище Веселе, вул. Мирна, буд. 27. 
При цьому, матеріали справи не містять відомостей про іншу адресу відповідача, ніж та, що визначена договорами та даними ЄДР, що свідчить про направлення позивачем кореспонденції за неналежною адресою.
У зв`язку з цим, відсутні належні та допустимі докази того, що лист було направлено та отримано відповідачем за належною адресою, а також вручено уповноваженій особі товариства.
Додатково колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності передбачених договорами підстав для одностороннього розірвання спірних договорів оренди. 
Зокрема, позивачем не доведено факту систематичної або тривалої несплати орендних платежів, не надано розрахунку заборгованості, первинних бухгалтерських документів чи інших доказів порушення грошових зобов`язань відповідачем. Також матеріали справи не містять доказів нецільового використання орендованого майна або інших обставин, які відповідно до умов договорів могли б бути підставою для реалізації права на одностороннє розірвання.
За таких обставин позивачем не доведено наявність передбачених договором та/або законом підстав для реалізації права на одностороннє розірвання договорів, що у сукупності з недотриманням встановленої договором процедури повідомлення виключає настання правових наслідків припинення договірних зобов`язань.
Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до ч.ч 1-2 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Пунктами 1-3 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.
Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Підсумовуючи викладене, врахувавши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а також наведені вище мотиви та положення чинного законодавства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно приписів п.1 та п.3 ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
За таких обставин колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2026 у справі № 912/2769/25 ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені в ньому, не відповідають встановленим обставинам справи. З огляду на викладене, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-2» слід задовольнити, рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2026 у справі № 912/2769/25 - скасувати, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-2» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2026 у справі № 912/2769/25 – задовольнити.
Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.01.2026 у справі № 912/2769/25 – скасувати.
Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Фермерського господарства «Джерело-2» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-2» – відмовити.
Судові витрати за подання позовної заяви покласти на Фермерське господарство «Джерело-2».
Стягнути з Фермерського господарства «Джерело-2» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело-2» судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 14534.40 грн.
Доручити Господарському суду Кіровоградської області видати наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 14.04.2026.
Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя Т.Ю. Демчина

Суддя Т.В. Стефанів