ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 лютого 2026 року	Справа №160/31326/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу № 160/31326/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
ВСТАНОВИВ:

30.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2035353-2411-0462-UA12020010000033698 від 15.08.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем було безпідставно розраховано податок на об`єкт нерухомого майна, яким володіє позивач, а саме на автостоянку за адресою: м. Дніпро, вулиця Гавриленка, будинок 10-Г. Звертає увагу на те, що оскільки, позивач є фізичною особою-підприємцем, а автостоянка, яка належать позивачу на праві приватної власності, використовуються ним у власній господарській діяльності, в оренду чи інше право користування третім особам не передавалась, тому, відповідно до підпункту «е» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості. Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/31326/25. Розглядати справу вирішено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
19.11.2025 року відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що позивачем не надано документів, визначених Рішенням Дніпровської міської ради «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпра» від 27.11.2013 № 44/43, необхідних для розміщення малих архітектурних форм за адресою Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вулиця Гавриленка, будинок 10-Г. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що спірний об`єкт нерухомості має малі архітектурні форми, натомість в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрований як об`єкт нежитлової нерухомості майновий комплекс автостоянки. Крім того, мала архітектурна форма для здійснення підприємницької діяльності – тимчасова одноповерхова споруда соціально-культурного, побутового, торгівельного та іншого призначення висотою не вище ніж 4 метри, що має не більше 30 кв.м., виготовляється з полегшних конструкцій, встановлюється тимчасово без закладення фундаменту і має закрите приміщення для тимчасового перебування відвідувачів. Разом з цим, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа майнового комплексу автостоянки становить 2081,90 кв.м., що значно перевищує площу встановлену законом для малих архітектурних форм. Як свідчать обставини справи, згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, об`єкт нежитлової нерухомості (майновий комплекс австостоянки) не відносится до тимчасових споруд чи малих архітектурних форм, натомість відповідно до підпункту «г» підпункту 14.1.129 прим.1 підпункту 14.1.29 пункту 14.1 статті 14 ПК України, криті автомобільні стоянки віднесено до категорії: гаражі. Отже, виходячи з наведеного вище нормативного визначення малих архітектурних форм, відсутності доказів розміщення на автостоянці малих архітектурних форм, реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна майновий комплекс автостоянки, розташований за адресою АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, контролюючим органом правильно визначено даний об`єкт, як об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. За своїми характеристиками та визначенням цей об`єкт не може бути віднесений до об`єктів нежитлової нерухомості, які передбачені пп. «е» пп.266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, тому підстави для звільнення від оподаткування відсутні.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2026 року відмовлено в задоволенні клопотання Дніпровської міської ради про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача в адміністративній справі № 160/31326/25.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області, як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з 28.06.2023 року та з 02.07.2008 року є фізичною особою підприємцем. 
Основним видом підприємницької діяльності є 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №447828173 від 15.10.2025 року позивачу належить майновий комплекс автостоянки, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2204349012101), яка складається з: літ. А сторожка, загальною площею 5,2 кв.м; літ. Б навіс, загальною площею 99,4 кв.м; літ. В навіс, загальною площею 217,8 кв.м; літ. Г - навіс, загальною площею 325,9 кв.м; літ. Д - навіс, загальною площею 31,8 кв.м; літ. убиральня, загальною площею 1,8 кв.м; №1 - огорожа; І - мостіння, загальною площею 1400,0 кв.м.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було сформовано в автоматичному режимі ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення (форма «Ф») №2035353-2411-0462-UA12020010000033698 від 15.08.2025 року на суму 4097,01 грн. за 2020 рік.
Вважаючи протиправним податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.
Відповідно до підпункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 Податкового кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій та військово-цивільних адміністрацій щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежилові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлює, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпункт 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України зазначає об`єкти, які не є об`єктами оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема в підпункті «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України вказано, що не є об`єктом оподаткування: об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.
В постанові від 27 серпня 2024 року у справі № 160/7228/24 Верховний Суд зазначив, що для застосування підпункту «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України необхідно обов`язково дотриматися усіх наступних умов: об`єкт повинен відноситися до нежитлової нерухомості; об`єкт повинен використовуватися суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу; суб`єкт господарювання повинен провадити свою діяльність у тимчасових спорудах для здійснення підприємницької діяльності та/або в малих архітектурних формах та на ринках.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з основним видом економічної діяльності 52.21 «Допоміжне обслуговування наземного транспорту, є платником єдиного податку.
Виходячи зі змісту акта обстеження щодо технічної інвентаризації майнового комплексу автостоянки, по вул. Гавриленка, буд. 10-Г, м. Дніпро від 27.10.2020 року, що підтверджує той факт, що об`єкт нерухомого майна майнового комплексу автостоянки відповідно до чинного законодавства України є малими архітектурними формами, не мають капітального фундаменту, що робить можливим їх переміщення без знецінення та вказані споруди мають металеві стіни, металеву покрівлю та металеві перекриття, що виключає їх належність до об`єктів нежитлової нерухомості.
Пунктом 6 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, (далі Правила № 115) та ДБН В.2.3-15:2007 визначено, що автостоянка повинна мати тверде покриття (асфальтове, бетонне, гравійне, щебеневе), огорожу, освітлення, телефонний зв`язок, приміщення для обслуговуючого персоналу, в`їзні-виїзні ворота із шлагбаумом та запасні ворота на випадок термінової евакуації транспортних засобів. У разі потреби й технічної можливості на автостоянках обладнуються класи з безпеки дорожнього руху, пункти технічного огляду та самообслуговування транспорту, встановлюється пожежна та охоронна сигналізація, гучномовець.
Відповідно до абзацу третього додатку «Б» до ДБН В.2.3-15:2007 автостоянка - це спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів.
Пунктом 5.1 ДБН В.2.3-15:2007 передбачено, що у складі автостоянок для постійного зберігання автомобілів повинні бути відкриті площадки для стоянки автомобілів, приміщення для чергових і зберігання інвентаря, відповідні елементи інженерного обладнання та благоустрою, а також, за необхідності та технічної можливості, можуть бути - пости технічного огляду та дрібного технічного ремонту і миття автомобілів, включаючи пункти-пости самообслуговування - оглядові ями (естакади), місця чищення салону автомобіля. Такі автостоянки можуть бути обладнані сонцезахисними навісами, вітрозахисними стінками, декоративним сонцезахисним і шумозахисним озелененням.
Пунктом 5.9 вказаних ДБН передбачено, що на автостоянках з 50 і більше місцями постійного та тимчасового зберігання автомобілів при головному в`їзді-виїзді повинен влаштовуватися контрольно-пропускний пункт (приміщення для обслуговуючого персоналу, туалету та інше), обладнаний майданчик для зберігання протипожежного інвентарю, встановлення контейнерів-сміттєзбірників.
Статтею 179 Цивільного кодексу України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Згідно з частиною 1 статті 188 Цивільного кодексу України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ).
Автостоянка є об`єктом нежитлової нерухомості.
Автостоянка, відносно оподаткування якої податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виник спір в цій справі, використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як суб`єктом господарювання малого бізнесу.
Автостоянка, в якій провадить господарську діяльність позивач як суб`єкт господарювання, складається, зокрема, з тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності та/або малих архітектурних форм.
Отже, належна позивачу автостоянка є об`єктом нежитлової нерухомості, яка має малі архітектурні форми, використовується позивачем у власній господарській діяльності відповідно задекларованого виду діяльності, отже не є об`єктом оподаткування відповідно пп. «е» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Посилання відповідача на ненадання документів, визначених Рішенням Дніпровської міської ради «Про затвердження Правил благоустрою території міста Дніпра» від 27.11.2013 № 44/43, необхідних для розміщення малих архітектурних форм за адресою АДРЕСА_1 не свідчить про відсутність таких малих архітектурних форм за вказаною адресою, а може свідчити виключно про ненадання або відсутність таких документів.
Також, факт реєстрації об`єкта нежитлової нерухомості в Єдиному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як об`єкт нежитлової нерухомості (майновий комплекс австостоянки) не свідчить про відсутність малих архітектурних форм, враховуючи самі складові зареєстровані на даному об`єктів у складі: літ. А сторожка, загальною площею 5,2 кв.м; літ. Б навіс, загальною площею 99,4 кв.м; літ. В навіс, загальною площею 217,8 кв.м; літ. Г - навіс, загальною площею 325,9 кв.м; літ. Д - навіс, загальною площею 31,8 кв.м; літ. убиральня, загальною площею 1,8 кв.м; №1 - огорожа; І - мостіння, загальною площею 1400,0 кв.м.
За вказаних обставин, оскільки позивачем доведено обгрунтованість заявлених позовних вимог, а відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2035353-2411-0462-UA12020010000033698 від 15.08.2025 року.
У відповідності до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з вимогами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірного рішення.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн., що документально підтверджується квитанцією від 13.10.2025 року. 
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 968,96 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 243, 245-247, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А; ЄДРПОУ 44118658) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №2035353-2411-0462-UA12020010000033698 від 15.08.2025 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 968,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська