Номер провадження: 22-ц/813/4161/26 
Справа № 519/846/25
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в особі свого представника Омельченка Євгена Володимировича
на заочне рішення Південного міського суду Одеської області від 01 липня 2025 року, ухвалене Південним міським судом Одеської області, у складі: судді Барановської З.І. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

25.04.2025 АТ «АКЦЕНТ-БАНК» в особі свого представника Шкапенка Олександра Віталійовича звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому із посилання як на правове обґрунтування на положення ст. 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101710666681272 від 17.03.2024 у розмірі 91386,8 грн станом на 15.04.2025, яка складається з: 59532,619 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 29652,69 грн – загальний залишок заборгованості за процентами; 0 грн – загальний залишок заборгованості за комісією; 2201,49 грн – загальний залишок заборгованості за пенею.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17.03.2024, будучи клієнтом банку, ОСОБА_1 уклала з банком кредитний договір АВН0СТ155101710666681272 щодо надання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 60000 грн строком на 60 місяців (тобто до 16.03.2029) зі сплатою процентів у розмірі 75 відсотків щорічно та комісії в розмірі 0 грн. Станом на 15.04.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 91386,8 грн, яка складається з: 59532,619 грн – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 29652,69 грн – загальний залишок заборгованості за процентами; 0 грн – загальний залишок заборгованості за комісією; 2201,49 грн – загальний залишок заборгованості за пенею. Крім того, зазначено, що на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023+30днів, тобто 23.01.2024) вимога пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону не поширюється та нарахування пені не забороняється (а.с. 1-28).
Заочним рішенням Південного міського суду Одеської області від 01 липня 2025 року позов представника АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 89185,31 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 59532,62 грн, заборгованість за нарахованими процентами 29652,69 грн та судовий збір у розмірі 2364,04 грн.
В іншій частині відмовлено (а.с. 48-51).
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» в особі свого представника Омельченка Євгена Володимировича просить скасувати заочне рішення Південного міського суду Одеської області від 01 липня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог, задовольнити позовні вимоги АТ «А-БАНК» про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 в повному обсязі, а також стягнути з відповідача на свою користь судовий збір за подання апеляційної скарги.
Доводами апеляційної скарги є те, що:
- суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, помилково посилався на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, оскільки Цивільний кодекс України в даному питанні не є спеціальною нормою законодавства, а є загальною нормою, тому і не підлягає застосуванню, оскільки спеціальною нормою є Закон України «Про споживче кредитування»;
- неустойка не застосовується до кредитів, що були укладені до 24 січня 2024 року, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів, тобто до 23 січня 2024 року, а з 24 січня вже заборона відсутня.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судове засідання 03.03.2026 учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, позивач АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та їх представник ОСОБА_2 – у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судові повістки-повідомлення на 03.03.2026 отримали в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 19.12.2025 о 17:50:27 та 17:48:19 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного документа (а.с. 77-77 зв.), відповідач ОСОБА_1 – у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судова повістка-повідомлення на 03.03.2026 повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 78-79зв.), не з`явилися.
Вказане в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Предметом апеляційного перегляду справи є заочне рішення суду в частині відмови суду у стягненні пені за кредитом, в іншій частині заочне рішення не переглядається.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції виходив з того, що пеня за договором позики нарахована за період з 18.09.2024 по 15.04.2025, тобто під час дії воєнного стану, а отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Суд першої інстанції виснував, що у період дії воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), що встановлено пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022, тому заборгованість за пенею в розмірі 2201,49 грн стягненню не підлягає.
Переглядаючи оскаржуване заочне рішення в оскаржуваній частині за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно з ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Частиною ч. 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Разом з тим, згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, пеня за кредитним договором № АВН0СТ15510710666681272 від 17.03.2024 нарахована за період з 18.09.2024 по 15.04.2025 (а.с. 12), тобто в період дії воєнного стану.
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив позовні вимоги в цій частині, застосувавши до спірних правовідносин п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції не врахував, що ЦК України в даному питанні не є спеціальною нормою, а є загальною нормою, а тому не підлягає застосуванню, так як спеціальному нормою в даному випадку є Закон України «Про споживче кредитування», колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.
Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон).
Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.
Зміни до цього Кодексу можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Цивільного кодексу України.
В апеляційній скарзі, на підтвердження своїх аргументів, скаржник посилається на положення п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з пунктом 6 згаданого вище Закону у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Зазначені положення не суперечать та не йдуть у розріз з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки стосувалися періоду, протягом якого на території України був введений карантин, а отже такі були прийняті з урахуванням інших обставин. 
Однак, як положення пункту 6, так і пункту 18 встановлюють заборону на нарахування пені за кредитними зобов`язаннями, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що неустойка не застосовується до кредитів, які укладені з 24 січня 2024 року, є помилковими та зводяться до неправильного трактування скаржником норм закону.
Інших доводів по суті заявлених в апеляційній скарзі вимог скаржником не наведено.
Отже, суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих спірних правовідносин сторін та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, а помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростували.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в особі свого представника Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення.
Заочне рішення Південного міського суду Одеської області від 01 липня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови - 03 березня 2026 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко