П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/42914/25	

Категорія: 105000000 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:03.02.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року у справі за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

26 грудні 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі – ВПВР УЗПВР в Одеській про визнати протиправною та скасувати постанову ВП №78620039 від 19 листопада 2025 року про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 позовну заяву залишено без руху через невідповідність вимогам КАС України. Так, позивач звернувся до суду із даним позовом засобами системи "Електронний суд" 26 грудня 2025 року щодо оскарження постанови державного виконавця від 19 листопада 2025 року. Таким чином, позивачем суттєво пропущено спеціальний десятиденний строк на оскарження постанови від 19 січня 2025 року.
Суд першої інстанції відхилив посилання позивача на ухвалу Одеського окружного суду (судді Хом`якової Вікторії) від 19 грудня 2025 року №420/41088/25 про повернення адміністративного позову, так як відповідний позов було подано до Одеського окружного адміністративного суду 10 грудня 2025 року, тобто також із пропуском десятиденного строку на звернення до суду, який сплинув 05 грудня 2025 року (через десять днів після отримання 25 листопада 2025 року спірної постанови).
При викладених вище обставинах, суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, позивачу необхідно подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням причин пропуску такого строку та наданням відповідних доказів.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в порушення вимог ч. 1 ст. 161 КАС України, до адміністративного позову не додано документу про сплату судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Також суд першої інстанції зазначив, що позивачу необхідно було уточнити коло учасників процесу, оскільки судовий розсуд може вплинути на права та інтереси стягувача у виконавчому провадженні №78620039, у зв`язку із чим ОСОБА_1 належить залучити в якості третьої особи.
Суд першої інстанції вказав, що в порушення вимог п.3 ч.5 ст. 160 КАС України у позовні заяві не вказано ціну адміністративного позову, а в порушення вимог ч.1 ст. 287 КАС України не зазначено ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження 78620039.
15 січня 2025 року на виконання вищезазначеної ухвали представником позивача до суду першої інстанції надано заяву, в якій останній просить суд звільнити або відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору та/або зменшити розмір ХЗВ ВСП сплату судового збору.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2026 року в задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_2 про звільненні/відстрочення/розстрочення сплати судового збору відмовлено; встановлено ІНФОРМАЦІЯ_2 новий строк на усунення недоліків позовної заяви – десять днів після отримання копії даної ухвали.
29 січня 2026 року до суду від представника ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшло клопотання, в якому відповідач просить суд звільнити або відстрочити та/або розстрочити сплату судового збору та/або зменшити розмір ІНФОРМАЦІЯ_3 сплату судового збору.
В обґрунтування клопотання зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи військовою установою, не має власних доходів і здійснює видатки лише в межах бюджетних асигнувань, затверджених Міністерством оборони України. З метою забезпечення сплати судового збору тимчасово виконуючий обов`язки помічника начальника відділу з правової роботи ХЗВ ВСП капітаном ОСОБА_2 07 січня 2026 року підготовлено рапорт про необхідність сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн у термін до 14 січня 2026 року із зазначенням реквізитів для перерахування та проханням доручити фінансово-економічній службі здійснити оплату (долучався до заяви про неможливість наданню доказу та міститься в матеріалах справи). Витяг із заявки на асигнування бюджетних коштів підтверджує, що потребу в коштах для сплати судового збору по оскарженню постанови по ВП №78620039 включено до заявки та направлено до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України. 14 січня 2026 року позивачем подано заяву про неможливість надати доказ сплати судового збору у визначений Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року термін. Однак станом на сьогодні фінансування для сплати судового збору не отримано. Причини затримки пов`язані з тим, що через дії відповідача щодо стягнення виконавчих зборів ХЗВ ВСП фактично позбавлений можливості здійснювати видатки на сплату судових зборів та виконання судових рішень. ВПВР УЗПВР у Херсонській області надсилає постанови про стягнення виконавчого збору до органів казначейства для виконання, без стягнення основного боргу, унаслідок чого Казначейство списує кошти лише на виконавчий збір. Лист Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області від 20 жовтня 2025 року свідчить, що на виконанні перебувають виконавчі документи про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_2 витрат виконавчого провадження та виконавчого збору на загальну суму 732 905,60 грн. Надходження коштів на рахунки ІНФОРМАЦІЯ_2 є періодичними та не перекривають зазначену суму, а усе, що надходить, автоматично списується Казначейством для погашення виконавчого збору, хоча п.10-2 Перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" прямо забороняє стягнення виконавчого збору під час дії воєнного стану. За таких умов ІНФОРМАЦІЯ_2 об`єктивно не має можливості самостійно та вчасно перерахувати судовий збір.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року в задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_2 про звільненні/відстрочення/розстрочення сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_2 до ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови – повернуто позивачу.
В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ним було вчинено дії, спрямовані на існування об`єктивних обставин, (воєнний стан, службові обов`язки, перебування в зоні бойових дій, обмеження доступу до документів тощо), які унеможливлювали своєчасне усунення недоліків, а також відсутність фінансування з боку Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України. Так, неможливість своєчасної сплати судового збору зумовлена існуванням об`єктивних причин (спрямуванням коштів на забезпечення виконання бойових розпоряджень та завдань з оплати відряджень військовослужбовців, які відбувають в зону проведення бойових дій), що унеможливлювали виконання апелянтом свого процесуального обов`язку у строк, установлений судом. 
Апелянт зазначає, що забороняється покладати на ІНФОРМАЦІЯ_2 завдання, не передбачені цим Законом. Ніякі виняткові обставини або накази чи розпорядження посадових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності військовослужбовців Служби правопорядку. Зважаючи на характер діяльності ХЗВ ВСП, яка пов`язана з виконанням бойових (спеціальних) завдань в умовах воєнного стану безпосередньо в зоні бойових дій, зокрема в м. Херсон, відповідно до Бойового розпорядження №2022/ОКП/73/398дск оперативно-тактичного угруповання " ІНФОРМАЦІЯ_1 ". Особовий склад безперервно залучається до стабілізаційних і наступальних операцій, веде бойове чергування на блокпостах, здійснює патрулювання, забезпечує захист критичної інфраструктури та боротьбу з ДРГ. Функціональне навантаження та бойова обстановка унеможливлюють своєчасну підготовку фінансових документів, проведення платежів через розпорядника коштів, а також комунікацію з фінансовими органами Міноборони. В умовах постійних атак, відключень зв`язку, обстрілів казармених містечок (місць дислокації), процес погодження видатків на судові витрати є вкрай ускладненим. Власного кошторису та статусу розпорядника бюджетних коштів ХЗВ ВСП не має. Клопотання про оплату судового збору було подано до вищестоящого органу, однак фінансування відсутнє — аналогічно як і в ТЦК під час обмежень згідно з листами Мінфіну та Генерального штабу ЗСУ
Крім того, апелянт посилається на те, що з метою усунення недоліків поданої позовної заяви, у термін визначений чинним законодавством, тимчасово виконуючим обов`язки помічника начальника відділу з правової роботи ХЗВ ВСП капітаном ОСОБА_2 подано рапорт стосовно здійснення оплати судового збору за подачу позовної заяви у сумі 2 422,40 грн. на відповідні рахунки. Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 невідкладно здійснив всі залежні від нього та у межах службової компетенції заходи, щодо можливості для оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ХЗВ ВСП, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року) в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок сплатити судовий збір не є непропорційним втручанням у право позивача на доступ до правосуддя, а тому клопотання про звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає. Поряд із тим, позивачем не усунено інші недоліки, які зазначені в ухвалах Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2025 року, від 20 січня 2025 року. Таким чином, вимог ухвал Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2025 року, від 20 січня 2025 року станом на 03 лютого 2026 року позивачем не виконано, оскільки до суду не надано обґрунтованої заяви про поновлення строку на звернення до суду із даними вимогами у встановлений судом строк.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, 132, 133 КАС України, Закону України "Про судовий збір".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ст. 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно ст.ст. 1, 2 Закону України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи – підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.
Тобто, судові витрати це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що ч.1 ст. 133 КАС України визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору виходячи із майнового стану сторони, водночас ст. 8 Закону України "Про судовий збір" конкретизує порядок, умови такого звільнення та коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.
Крім того, що положення п.п.1, 2 ч.1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а положення п.3 ч.1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
В той же час, ст. 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи) добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Таким чином, сторона, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо надання документу про сплату судового збору.
Сторона, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України.
Колегія суддів акцентує увагу на правову позицію Великої палати Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18, на яку також посилається апелянт, у нормах ч.2 ст. 132 КАС відсилання до норм Закону України "Про судовий збір", зокрема до підстав для звільнення від сплати судового збору, визначених ст. 8, передбачене лише щодо питання звільнення від сплати судового збору. Це означає, що юридична особа не позбавлена права звернутися із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, і суд за результатами розгляду цього клопотання не обмежений у праві на власний розсуд відстрочити або розстрочити таку сплату. Крім того, із наведеного убачається, що прийняти рішення про відстрочення або розстрочення сплати судового збору суд може і з власної ініціативи у тому разі, коли юридична особа звертається із клопотанням про звільнення від сплати судового збору.
Таким чином, не зважаючи на критерії, визначені у ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд вправі вирішувати питання відстрочення, розстрочення сплати судового збору для юридичних осіб.
Також колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на правову позицію Верховного Суду викладену в ухвалі від 02 червня 2022 року у справі № 640/28106/20, що від звільнення, відстрочення та розстрочення суб`єкту владних повноважень сплати судового збору може розцінюватися, як надання державним органам певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов`язані сплачувати такий збір, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у справі №0940/2276/18 не можуть бути застосовані до суб`єктів владних повноважень у питаннях щодо сплати ними судового збору. Окрім того, в ухвалі від 19 травня 2022 року у справі №340/6875/21 Верховний Суд відхилив посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18, оскільки відстрочення або розстрочення сплати судового збору є правом суду, а не обов`язком.
У свою чергу, щодо оцінки майнового критерію для цілей звільнення/відстрочення/розстрочення сплати судового збору суб`єктам владних повноважень, то суд апеляційної інстанції приймає до уваги висловлену Верховним Судом позицію, що у питаннях сплати судового збору держава має дотримуватись принципу "належного урядування" та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею ж (постанови від 15 травня 2018 року у справі №804/2979/17 та від 07 червня 2018 року у справі №822/276/17). Якщо бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати (постанова Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 357/12145/16-а).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що, оскільки апелянт є суб`єктом владних повноважень, то суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для відстрочення/розстрочення чи звільнення його від сплати судового збору.
Колегія суддів враховує, що апелянт залучений до виконання бойових завдань щодо відсічі збройної агресії російської федерації, проте зауважує, що необхідність сплати судового збору при поданні позовної заяви встановлена законом, а тому ІНФОРМАЦІЯ_2 , подаючи позовну заяву без документа про сплату судового збору, достеменно розумів про допущення ним порушення норм процесуального права, однак вважав, що наведення лише загальних аргументів щодо обмеженого фінансування, за відсутності належних та допустимих доказів, є підставою для заявлення клопотання про відстрочення його сплати.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у клопотанні було зазначено, що грошові кошти на оплату судового збору на момент подання клопотання відсутні, проте, для оплати судового збору позивачем було підготовлено рапорт про необхідність сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн. у термін до 14 січня 2026 року.
Проте, в даному випадку, ІНФОРМАЦІЯ_2 не надано жодних доказів на підтвердження наміру виконати обов`язок щодо сплати судового збору, зокрема, не надано розрахунку та додаткову заявку-розрахунку замовлення коштів з Державного бюджету України для оплати судового збору.
Водночас доданий до клопотання про відстрочення сплати судового збору лист Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України не може вважатися належними доказами, якій би підтверджував намір виконати обов`язок щодо сплати судового збору.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Також колегія суддів вважає вірним посилання суду першої інстанції, що позивачем не усунені інші недоліки, які зазначені в ухвалах Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2025 року, від 20 січня 2025 року. Таким чином, вимоги ухвал Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2025 року, від 20 січня 2025 року станом на 03 лютого 2026 року позивачем не виконано.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини спірного питання та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.2 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 15 квітня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.