ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/18288/24 пров. № А/857/32934/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І.М., Пліша М.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року (головуючий суддя Андрусів У.Б., м. Львів) у справі № 380/18288/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання рішення протиправним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач-2), в якому просить: визнати протиправним рішення про відмову у перерахунку пенсії від 30.07.2024 за №913170148346 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.11.1979 по 13.04.1981 згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 до загального страхового стажу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у перерахунку пенсії управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 30.07.2024 №913170148346. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.11.1979 до 13.04.1981 на посаді касира-приймальника КПП у швейній майстерні Кам`янець-Подільського районного комбінату побутового обслуговування населення та здійснити на підставі заяви про призначення/перерахунок пенсії від 22.07.2024 перерахунок та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач додала довідку №1110/05.03 від 11.07.2024, видану Кам`янець-Подільським міським архівом, що підтверджує її період роботи в районному комбінаті побутового обслуговування населення. Апелянт вказує, що до страхового стажу неможливо зарахувати період роботи, оскільки в наданій довідці та первинних документах ім`я та прізвище позивачки не відповідають її паспортним даним.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено доказами, які є в матеріалах справи, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію по інвалідності (в розмірі пенсії за віком), що визнається сторонами.
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя, після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 ».
ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою від 22.07.2024 про перерахунок пенсії.
До заяви додала копії архівної довідки №1110/05.03 від 11.07.2024, виданої Кам`янець-Подільським міським архівом, особової картки №692 форми Т-2, наказу Кам`янець-Подільського райпобуткомбінату від 31.10.1979 №115-к про прийняття на роботу та наказу Кам`янець-Подільського райпобуткомбінату від 31.04.1981 №31 про звільнення. Цей факт відповідачами не заперечується.
За змістом архівної довідки №1110/05.03 від 11.07.2024 «згідно документів з особового складу по Кам`янець-Подільському районному комбінаті побутового обслуговування населення ОСОБА_4 (так в документах) ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться:
- з 01 листопада 1979 року прийнята на роботу касиром-приймальником КПП в швейну майстерню с. Слобідка-Рихтецька (наказ №115-К від 31.10.1979 р. п. 1);
- з 13 квітня 1981 року звільнена з роботи по ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням.
Згідно з розпорядженням Представника Президента України в Кам`янець-подільському районі від 09.06.1992 року «Про комерціалізацію діяльності Кам`янець-Подільського райпобуткомбінату» та розпорядження від 04.07.1992 року Кам`янець-Подільський районний комбінат побутового обслуговування населення з 09.08.1992 року був реорганізований в «Кам`янець-Подільське виробничо-комерційне торгівельне підприємство с. Довжок».
За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення визначено ГУ ПФУ в Харківській області.
За результатами розгляду заяви відповідач-1 прийняв рішення від 30.07.2024 №913170148346 про відмову в перерахунку пенсії.
У рішенні зазначено, що «вік заявника - 65 років, страховий стаж заявника становить 34 роки 10 місяців 23 дні.
Відповідно до п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Згідно з довідкою від 11.07.2024 №1110/05.03, виданою Кам`янець-Подільським міським архівом, за період роботи ОСОБА_6 в районному комбінаті побутового обслуговування населення до страхового стажу неможливо зарахувати період роботи, оскільки в ній та в первинних документах ім`я та прізвище не відповідають паспортним даним".
Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в перерахунку ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю права на перерахунок.
Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, позивач звернулась з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел унормовані Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-IV унормовано, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV).
З огляду на наведене, страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.
За період до 01.01.2004 обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі ст. 56-63 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. 
За змістом ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - порядок №637).
За правилами п. 1 порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє виснувати, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.
Такий висновок корелюється з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а.
Згідно з п 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - інструкція №162, що була чинна станом на дату заповнення трудової книжки та внесення запису про прийняття позивачки на роботу), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Пунктом 2.3 інструкції №162 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 інструкції №162).
Відповідно до п. 2.5 інструкції №162 у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін., виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.
За правилами п. 8.1. інструкції №162 контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки робітників і службовців» (далі - постанова №656).
За змістом п. 18 постанови №656 відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Подібні нормативні положення містить і чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі – інструкція №58) та постанова Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» (далі – постанова №301).
Згідно з п. 4.1. інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Положеннями п. 2.4. інструкції №58 передбачено, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Відповідно до положень інструкції №58 заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником, тому відповідальним за заповнення трудової книжки, є роботодавець, а позивач не може нести відповідальності за допущені роботодавцем порушення при внесенні записів до трудової книжки.
Аналогічні норми містяться і у постанові №301, якою унормовано, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п. 4 постанови №301).
Як вірно вказує суд першої інстанції, законодавець поклав обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивачку права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
У постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду акцентував на тому, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року по справі №687/975/17, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Більше того, відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
За змістом п. 4.2 порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб до оформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Тобто наявність сумнівів у відповідача щодо підстав для зарахування періодів роботи до страхового стажу, може слугувати підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Такий висновок корелюється з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 127/9055/17.
В матеріалах справи наявний дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , заповнена вперше 28.09.1979.
Як вбачається з її змісту, а саме запису №5 позивач 01.11.1979 прийнята на роботу касиром-приймальником КПП в швейну майстерню с. Слобідка-Рихтецька Кам`янець-Подільського районного комбінату побутового обслуговування населення (нак. №115-К від 31.10.1979р.), та запису №6 - 13.04.1981 звільнена з роботи по ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням (нак. №31 від 13.04.1981).
Зазначені записи в трудовій книжці є чіткими, перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст не містять, мають реквізити наказів, містять печатки. Жодних зауважень стосовно записів трудової книжки позивача відповідач-1 не навів.
Разом з тим, законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише з відсутністю трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
До заяви про перерахунок пенсії позивач додала архівну довідку від 11.07.2024 №1110/05.03, видану Кам`янець-Подільським міським архівом.
За змістом цієї довідки по Кам`янець-Подільському районному комбінату побутового обслуговування населення гр. ОСОБА_4 значиться: з 01.11.1979 прийнята на роботу касиром-приймальником КПП в швейну майстерню с. Слобідка Рихтецька (нак.№115-К від 31.10.1979р.), з 13.04.1981 звільнена з роботи по ст.38 КЗпП УРСР за власним бажанням (нак. №31 від 13.04.1981).
До архівної довідки додано особову картку №692 форми Т-2, наказ Кам`янець-Подільського райпобуткомбінату від 31.10.1979 №115-к про прийняття на роботу та наказ Кам`янець-Подільського райпобуткомбінату від 31.04.1981 №31 про звільнення.
Як вірно вказує суд першої інстанції, дати і номери наказів згідно з записами 5, 6 трудової книжки відповідають відомостям, вказаним в архівній довідці та доданих до неї документах.
Пенсійний орган відмовив у перерахунку пенсії з огляду на те, що в архівній довідці та в первинних документах ім`я та прізвище не відповідають паспортним даним.
Разом з тим, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком записаний ОСОБА_8 .
Згідно з витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу за актовим записом №35, 06.06.1979 зареєстровано шлюб позивача з ОСОБА_9 . У відомостях про дружину зазначено прізвище до державної реєстрації шлюбу – ОСОБА_2 , прізвище після державної реєстрації шлюбу – ОСОБА_3 .
Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 07.08.2007 шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №160 від 07.08.2007. Після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоюється прізвище – ОСОБА_3 .
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , особова картка №692 форми Т-2, наказ Кам`янець-Подільського райпобуткомбінату від 31.10.1979 №115-к про прийняття на роботу та наказ Кам`янець-Подільського райпобуткомбінату від 31.04.1981 №31 про звільнення підтверджують стаж роботи на Кам`янець-Подільському районному комбінаті побутового обслуговування населення за період з 01.11.1979 до 13.04.1981 саме позивача – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач-1 протиправно не зарахував до страхового стажу позивачки період роботи у Кам`янець-Подільському районному комбінаті побутового обслуговування населення та відмовив у перерахунку пенсії.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.
При обґрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доказів, які б були безпідставно залишені без уваги судом першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. 311, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 липня 2025 року у справі № 380/18288/24 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Л. П. Іщук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	М.А. Пліш