Справа № 420/2301/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Лебедєвої Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вичинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов сформований через систему «Електронний суд» адміністративний позов ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправними бездіяльність Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради щодо ненадання відповіді по суті на запит на отримання інформації від 09.01.2026 року;
- зобов`язати Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надати відповідь на запит на отримання інформації від 09.01.2026 року по суті кожного з поставлених у запиті питань;
- стягнути з Органу опіки та піклування Хаджибейського районної адміністрації Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000 грн;
- стягнути з Органу опіки та піклування Хаджибейського районної адміністрації Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.01.2026 року позивачем подано запит на отримання інформації до Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради із наступним переліком питань: 1. Повідомити конкретну норму закону/підзаконного акта (акт, стаття/ пункт), яка встановлює імперативний обов`язок опікуна цілодобово/постійно фізично перебувати поруч із підопічним. 2. Чи правильно я розумію, що пункт 4.3 Правил опіки та піклування встановлює “як правило” проживання разом, а не безумовний обов`язок “постійної фізичної присутності”? 3. Надати тлумачення Органу опіки та піклування формулювання “як правило”: які винятки допускаються і за яких умов? 4. Які конкретні обов`язки опікуна, передбачені ЦК України, на думку органу опіки, не виконувалися мною, ОСОБА_1 відносно підопічного ОСОБА_2 — прошу перелічити по пунктах. 5. Які конкретні факти (дати, події, місця) стали підставою висновку про “неналежне виконання” ? Які документи це підтверджують (акти, довідки, листи, заяви): назвіть дату, №, ким складено/підписано. 6. Чи встановлював орган опіки факт порушення прав підопічного або реальної шкоди його інтересам? Якщо так — у чому саме вона полягає і чим підтверджена? 7. Коли орган опіки вперше здійснив перевірку після встановлення опіки (передбачено через 3 місяці) і коли були наступні перевірки? 8. Чи складалися акти перевірки у двох примірниках та чи вручався примірник опікуну (п. 4.15 Правил)? 9. Які саме висновки зафіксовані в останньому акті перевірки і які конкретні порушення там зазначено? 10. Чи надавалися опікуну письмові рекомендації/приписи щодо усунення конкретних недоліків до звернення до суду? 11. Чи надавався опікуну строк для усунення встановлених недоліків? Якщо ні — з яких підстав орган вирішив, що негайне звернення до суду є пропорційним? 12. Чи досліджував орган опіки, як саме опікун забезпечував догляд/ лікування/побут (фінансово, організаційно, через довірених осіб/сервіси/заклади)? 13. Які докази орган опіки отримав або витребував щодо фактичного забезпечення лікування та догляду (рахунки, договори, довідки, виписки тощо)? 14. Представники органу опіки зазначали, що опікун “може утримувати підопічного і без статусу опікуна”. Чи підтверджуєте ви цю позицію? Якщо так — поясніть, як вона узгоджується з необхідністю законного представництва підопічного (зокрема для правочинів/лікування/дозволів). 15. Чи встановлював орган опіки фактичне місце перебування підопічного у відповідні періоди (в Україні/за кордоном)? Які документи це підтверджують? 16. Чи враховував орган опіки, що підопічний перебував за кордоном разом з опікуном, а в Україну заїжджав тимчасово для лікування (дати/періоди)? 20. Якщо підопічний перебував за кордоном: які заходи контролю орган опіки реально здійснював/міг здійснювати та чи фіксував це документально? 21. Чи розглядав орган опіки можливість призначення одного або кількох опікунів (співопіки), як це допускає ЦК України? 22. Який план забезпечення опіки у випадку усунення/звільнення єдиного опікуна: хто, коли і на якій підставі має здійснювати повноваження до призначення нового опікуна? 23. Чи можете ви підтвердити, що варіант “залишення підопічного без опікуна” є більш стабільним і безпечним? Якщо так — на підставі яких фактів і документів? 24. Чи підтверджує орган опіки, що станом на тепер підопічний перебуває під наглядом опікуна і в безпеці? 26. Чи переглядав орган опіки свою позицію з огляду на зміну обставин? 27. Чи розглядалося питання відкликання поданої заяви/клопотання до суду у зв`язку зі зміною обставин? Яке рішення з цього приводу і з яких мотивів? 28. Чи надходили до органу опіки звернення/листи/матеріали від правоохоронних органів щодо цієї ситуації? 29. Чи проводив орган опіки самостійне оцінювання інтересів підопічного та підстав для звернення до суду, чи позиція формувалась на підставі отриманих матеріалів? Які саме матеріали були визначальними? 30. Чи правильно я розумію, що до надходження відповідних звернень/ сигналів орган опіки не ініціював питання звільнення/усунення опікуна? Якщо ініціював — коли і на підставі чого? 31. Які конкретні обставини орган опіки вважає такими, що доводять: усунення/звільнення опікуна відповідає найкращим інтересам підопічного (порівняно з альтернативами)? 32. Чи проводився аналіз ризиків: що станеться з лікуванням, побутом, доступом до коштів/документів/медичних рішень підопічного у разі усунення опікуна? Де це зафіксовано? 33. Повідомити хоч одну конкретну дію/бездіяльність опікуна, яка реально завдала шкоди правам/інтересам підопічного і стала підставою голосувати “ЗА” відповідне рішення (дата, подія, наслідок, доказ).
16.01.2026 року позивачу надійшла відповідь у якій зазначено, що відповідно до статті 67 Цивільного кодексу України та Правил опіки і піклування опікун зобов`язаний проживати разом з підопічним, а питання звільнення опікуна від виконання опікунських обов`язків не належить до компетенції Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради та підлягає розгляду судом. Також у відповіді зазначено, що всі відповіді документи з порушеного питання були направлені Хаджибейською районною адміністрацією до суду, а додатково повідомлено, що відповідь на публічну інформацію була надана 02.12.2025 року.
Позивач уважає, що відповідь від 16.01.2026 року є формальною, такою, що не відповідає вимогам законодавства, та фактично не містить конкретної відповіді на жодне з питань, порушених у запиті від 09.01.2026 року. Орган опіки та піклування обмежився викладенням загальних норм законодавства, не надавши конкретної відповіді по суті звернення, не здійснивши оцінки викладених у запиті обставин та не прийнявши жодного індивідуального рішення в межах наданих йому повноважень. Крім того, посилання у відповіді на те, що всі відповідні документи нібито вже направлялися раніше у відповідь на інший запит, є необґрунтованим та таким, що не може вважатися належним виконанням обов`язку з надання інформації, оскільки у зазначеному попередньому запиті порушувалися інші питання. При цьому у відповіді від 16.01.2026 року не наведено конкретного переліку таких документів, не зазначено реквізитів відповідної відповіді та не надано копій документів або доказів їх направлення, що унеможливлює перевірку достовірності наведених тверджень. Будь-які відомості щодо конкретних фактів неналежного виконання обов`язків опікуна, дат проведення перевірок, складених актів, виявлених порушень, наявності шкоди правам та інтересам підопічного, а також інша запитувана у запиті інформація у наданій відповіді відсутності. Таким чином, відповідачем було порушено право позивача на доступ до інформації.
Також позивач вказує, що унаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, постійному нервовому напруженні та психологічному дискомфорті, спричинених тривалим ненаданням повної та належної відповіді на запитувану інформацію. Відсутність відповіді по суті звернення позбавила його можливості своєчасно реалізувати свої права та законні інтереси, створила стан правової невизначеності, змусила витрачати додатковий час та зусилля на підготовку повторних звернень, а в подальшому — на звернення до суду з метою захисту порушених прав. Такі дії відповідача спричинили емоційне виснаження, відчуття безпорадності перед органом державної влади, постійне хвилювання та стрес, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан та звичний ритм життя. Моральна шкода також виразилася у необхідності відволікатися від повсякденних справ, планування особистого часу та вирішення інших життєво важливих питань, а також у приниженні почуття правової захищеності та довіри до органів державної влади. Визначаючи розмір морального відшкодування, заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, позивач уважає, що розмір моральної шкоди становить 15 000 грн.
Ухвалою від 03.02.2026 року Одеський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі № 420/2301/26, залучив до участі у справі в якості співвідповідача Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст. 262 КАС України.
18.02.2026 року до суду від Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що на даний час Хаджибейським районним судом м. Одеси розглядається цивільна справа № 521/20885/25 за заявою Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звільнення від обов`язків опікуна. Провадження у даній справі було відкрито ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 03.12.2025. 09.01.2026 на електронну адресу Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надійшов запит позивача ОСОБА_1 на отримання інформації, в якому заявник порушував питання про надання йому інформації за 33 пунктами. Право на подання цього запиту ОСОБА_1 обґрунтовував положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації», також цей запит містив і вимогу надати відповідь у строк, передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації». При цьому, частина питань, поставлених у запиті, стосується тлумачення законодавства, що регулює правила здійснення опіки та піклування, частина питань – стосується обставин та правової позиції органу опіки та піклування у справі № 521/20885/25. 16.01.2026 ОСОБА_1 направлено відповідь на даний запит за № ЗПІ-6/02-14, в якому Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради звернула увагу на обов`язки опікуна згідно положень чинного законодавства, повідомила, що тлумачення законодавства не відноситься до її компетенції та що питання про звільнення заявника від обов`язків опікуна розглядається в суді, де заявник має право отримати всі необхідні пояснення, та що всі відповіді та наявні документи були попередньо надані 02.12.2025 при відповіді на запит цього ж заявника від 26.11.2025.
Також відповідач вказує, що прискіпливий аналіз всіх 33 питань, наведених у запиті ОСОБА_1 від 09.01.2026, свідчить, що абсолютна більшість з цих питань стосується обставин, що входять до предмета доказування, підлягають встановленню та з`ясуванню саме під час розгляду справи про звільнення його від обов`язків опікуна, тобто справи № 521/20885/25. Позивач жодним чином не був обмежений у можливості поставити ці питання в порядку письмового опитування учасників справи, не обмежений у праві брати участь у судових засіданнях (а, навпаки, активно користується цим своїм правом), ставити відповідні питання представникам органу опіки та піклування під час розгляду справи № 521/20885/25 та, якщо має складнощі з отриманням необхідних доказів, подавати клопотання про їх витребування. Про це, власне, і було зазначено у наданій ОСОБА_1 відповіді від 16.01.2026. Відтак, поданням запиту від 09.01.2026 позивач зловживає своїм правом на отримання інформації, оскільки фактично в такий спосіб намагається вступити у позапроцесуальне спілкування з іншим учасником справи. На думку відповідача, подання ОСОБА_1 запиту від 09.01.2026 має на меті лише створення додаткового навантаження на роботу Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради та не переслідує цілі саме отримання публічної інформації, адже запитувана інформація стосується конкретної цивільної справи, де позивач має можливість отримати всю необхідну йому інформацію та поставити всі питання, що стосуються позиції органу опіки та піклування. Так само і подання цього адміністративного позову не має на меті судовий захист прав та інтересів самого ОСОБА_1 , не відповідає завданню ефективності правосуддя, а лише створює додаткове навантаження на судову систему.
Крім того, відповідач зазначає, що частина порушених ОСОБА_1 у запиті від 09.01.2026 питань стосується тлумачення норм чинного законодавства України. Відкритою та загальновідомою інформація про те, що позивач ОСОБА_1 є фаховим юристом, має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, інформація про що міститься у Єдиному реєстрі адвокатів. Згідно з частиною першою статті 11 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року від 09.06.2017 (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 2019 року від 15.02.2019) зважаючи на суспільну значущість і складність професійних обов`язків адвоката, від нього вимагається високий рівень професійної підготовки, ґрунтовне знання чинного законодавства, практики його застосування, опанування тактики, методів і прийомів адвокатської діяльності, ораторського мистецтва. З огляду на це, на думку відповідача, порушення професійним адвокатом у своєму запиті питань надання інформації щодо тлумачення норм чинного законодавства України так само є зловживанням своїми правами. До того ж Закон № 2939-VI не поширюється на відносини у сфері звернень громадян щодо надання юридичної консультації, проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин, повідомлених запитувачем інформації, тощо, оскільки такі відносини регулюються спеціальним законом - Законом України «Про безоплатну правову допомогу». У даній справі запит ОСОБА_1 стосувався не надання інформації, що відповідала б критеріям «відображеності та задокументованості», а частково роз`яснень чинного законодавства, а частково інформації, що підлягає з`ясуванню та наданню в іншій цивільній справі. Отже, до спірних правовідносин положення Закону України «Про доступ до публічної інформації» не підлягають застосуванню. Тому, на думку відповідача, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської щодо ненадання відповіді на запит та зобов`язання надати відповідь є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, відповідач вказує, що не встановлено і не доведено жодним доказом факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди та її розміру. З цих підстав позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди так само не підлягають задоволенню 
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач – ОСОБА_1 09.01.2026 року звернувся із запитом на інформацію до Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради із наступним переліком питань: 
« 1. Повідомити конкретну норму закону/підзаконного акта (акт, стаття/ пункт), яка встановлює імперативний обов`язок опікуна цілодобово/постійно фізично перебувати поруч із підопічним. 2. Чи правильно я розумію, що пункт 4.3 Правил опіки та піклування встановлює “як правило” проживання разом, а не безумовний обов`язок “постійної фізичної присутності”? 3. Надати тлумачення Органу опіки та піклування формулювання “як правило”: які винятки допускаються і за яких умов? 4. Які конкретні обов`язки опікуна, передбачені ЦК України, на думку органу опіки, не виконувалися мною, ОСОБА_1 відносно підопічного ОСОБА_2 — прошу перелічити по пунктах. 5. Які конкретні факти (дати, події, місця) стали підставою висновку про “неналежне виконання” ? Які документи це підтверджують (акти, довідки, листи, заяви): назвіть дату, №, ким складено/підписано. 6. Чи встановлював орган опіки факт порушення прав підопічного або реальної шкоди його інтересам? Якщо так — у чому саме вона полягає і чим підтверджена? 7. Коли орган опіки вперше здійснив перевірку після встановлення опіки (передбачено через 3 місяці) і коли були наступні перевірки? 8. Чи складалися акти перевірки у двох примірниках та чи вручався примірник опікуну (п. 4.15 Правил)? 9. Які саме висновки зафіксовані в останньому акті перевірки і які конкретні порушення там зазначено? 10. Чи надавалися опікуну письмові рекомендації/приписи щодо усунення конкретних недоліків до звернення до суду? 11. Чи надавався опікуну строк для усунення встановлених недоліків? Якщо ні — з яких підстав орган вирішив, що негайне звернення до суду є пропорційним? 12. Чи досліджував орган опіки, як саме опікун забезпечував догляд/ лікування/побут (фінансово, організаційно, через довірених осіб/сервіси/заклади)? 13. Які докази орган опіки отримав або витребував щодо фактичного забезпечення лікування та догляду (рахунки, договори, довідки, виписки тощо)? 14. Представники органу опіки зазначали, що опікун “може утримувати підопічного і без статусу опікуна”. Чи підтверджуєте ви цю позицію? Якщо так — поясніть, як вона узгоджується з необхідністю законного представництва підопічного (зокрема для правочинів/лікування/дозволів). 15. Чи встановлював орган опіки фактичне місце перебування підопічного у відповідні періоди (в Україні/за кордоном)? Які документи це підтверджують? 16. Чи враховував орган опіки, що підопічний перебував за кордоном разом з опікуном, а в Україну заїжджав тимчасово для лікування (дати/періоди)? 20. Якщо підопічний перебував за кордоном: які заходи контролю орган опіки реально здійснював/міг здійснювати та чи фіксував це документально? 21. Чи розглядав орган опіки можливість призначення одного або кількох опікунів (співопіки), як це допускає ЦК України? 22. Який план забезпечення опіки у випадку усунення/звільнення єдиного опікуна: хто, коли і на якій підставі має здійснювати повноваження до призначення нового опікуна? 23. Чи можете ви підтвердити, що варіант “залишення підопічного без опікуна” є більш стабільним і безпечним? Якщо так — на підставі яких фактів і документів? 24. Чи підтверджує орган опіки, що станом на тепер підопічний перебуває під наглядом опікуна і в безпеці? 26. Чи переглядав орган опіки свою позицію з огляду на зміну обставин? 27. Чи розглядалося питання відкликання поданої заяви/клопотання до суду у зв`язку зі зміною обставин? Яке рішення з цього приводу і з яких мотивів? 28. Чи надходили до органу опіки звернення/листи/матеріали від правоохоронних органів щодо цієї ситуації? 29. Чи проводив орган опіки самостійне оцінювання інтересів підопічного та підстав для звернення до суду, чи позиція формувалась на підставі отриманих матеріалів? Які саме матеріали були визначальними? 30. Чи правильно я розумію, що до надходження відповідних звернень/ сигналів орган опіки не ініціював питання звільнення/усунення опікуна? Якщо ініціював — коли і на підставі чого? 31. Які конкретні обставини орган опіки вважає такими, що доводять: усунення/звільнення опікуна відповідає найкращим інтересам підопічного (порівняно з альтернативами)? 32. Чи проводився аналіз ризиків: що станеться з лікуванням, побутом, доступом до коштів/документів/медичних рішень підопічного у разі усунення опікуна? Де це зафіксовано? 33. Повідомити хоч одну конкретну дію/бездіяльність опікуна, яка реально завдала шкоди правам/інтересам підопічного і стала підставою голосувати “ЗА” відповідне рішення (дата, подія, наслідок, доказ).».
За результатами розгляду вказаного запиту, Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, листом № ЗПІ-6/02-14 від 16.01.2026 року, повідомила позивача:
«Відповідно до ст. 67 Цивільного кодексу України, та Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 № 34/166/131/88, опікун повинен раз на рік здійснювати повне медичне обстеження підопічного, як правило повинен проживати разом з підопічним на період виконання своїх обов`язків, надавати підопічному допомогу при здійсненні ним своїх прав та виконанні обов`язків, зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
Також зазначаємо, що згідно ч. 2 ст. 242 Цивільного кодексу України, опікун є законним представником фізичної особи, визнаної недієздатною.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тлумачення законодавства не відноситься до компетенції Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради.
Питання щодо звільнення Вас від повноважень опікуна розглядається у Хаджибейському районному суді м. Одеси та всі пояснення з даного питання Ви маєте право отримати під час судового засідання.
Також, всі відповідні документи з порушеного питання щодо звільнення Вас від обов`язків опікуна були Вам направлені Хаджибейською районною адміністрацією 02.12.2025 на Ваш запит на публічну інформацію від 26.11.2025.».
Не погоджуючись з правомірністю отриманої відмови, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Преамбулою Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-XII (надалі - Закону №2657-XII) визначено, що цей закон регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію" інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Статтею 5 Закону №2657-XII передбачено, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до преамбули Закону України від 13.01.2011 року №2939-VІ "Про доступ до публічної інформації" (надалі - Закон №2939) цей Закон визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Згідно ст.1 Закону №2939 публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Статтею 3 Закону №2939 визначені гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації, відповідно до якої право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Згідно зі ст.4 Закону №2939 доступ до публічної інформації здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень; вільного отримання та поширення інформації, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону№2939 доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.
Статтею 19 Закону №2939 передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Згідно ч.1 ст.20 Закону №2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Пленум Вищого адміністративного суду України в п. 1.1. постанови №10 від 29.09.2016 р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» роз`яснив, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях:
уся інформація, що перебуває у володінні суб`єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб`єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);
інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);
інформація, пов`язана з виконанням особами делегованих повноважень суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);
інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);
інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;
інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону № 2939-VI).
Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.
Не є інформаційним запитом звернення, для відповіді на яке необхідно створити інформацію, крім випадків, коли розпорядник інформації не володіє запитуваною інформацією, але зобов`язаний нею володіти (пункт 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VI).
Якщо запит стосується інформації, яка міститься в кількох документах і може бути зібрана і надана без значних інтелектуальних зусиль (наприклад, без проведення додаткового змістовного аналізу), то така інформація відповідає критеріям "відображеності та задокументованості" і є публічною.
В п. 3.5 зазначеної вище постанови Пленум Вищого адміністративного суду України також роз`яснив, що Закон № 2939-VI не поширюється на відносини у сфері звернень громадян щодо надання юридичної консультації, проведення аналізу правових норм стосовно конкретних обставин, повідомлених запитувачем інформації, тощо, оскільки такі відносини регулюються спеціальним законом - Законом України "Про безоплатну правову допомогу".
Зі змісту скерованого позивачем запиту убачається, що заявник просить, зокрема, надати аналіз правових норм стосовно конкретних обставин та юридичні консультації щодо застосування законодавства, а саме в наступних пунктах запиту: « 1. Повідомити конкретну норму закону/підзаконного акта (акт, стаття/ пункт), яка встановлює імперативний обов`язок опікуна цілодобово/постійно фізично перебувати поруч із підопічним. 2. Чи правильно я розумію, що пункт 4.3 Правил опіки та піклування встановлює “як правило” проживання разом, а не безумовний обов`язок “постійної фізичної присутності”? 3. Надати тлумачення Органу опіки та піклування формулювання “як правило”: які винятки допускаються і за яких умов? 4. Які конкретні обов`язки опікуна, передбачені ЦК України, на думку органу опіки, не виконувалися мною, ОСОБА_1 відносно підопічного ОСОБА_2 — прошу перелічити по пунктах. 14. Представники органу опіки зазначали, що опікун “може утримувати підопічного і без статусу опікуна”. Чи підтверджуєте ви цю позицію? Якщо так — поясніть, як вона узгоджується з необхідністю законного представництва підопічного (зокрема для правочинів/лікування/дозволів). 22. Який план забезпечення опіки у випадку усунення/звільнення єдиного опікуна: хто, коли і на якій підставі має здійснювати повноваження до призначення нового опікуна? 23. Чи можете ви підтвердити, що варіант “залишення підопічного без опікуна” є більш стабільним і безпечним? Якщо так — на підставі яких фактів і документів? 31. Які конкретні обставини орган опіки вважає такими, що доводять: усунення/звільнення опікуна відповідає найкращим інтересам підопічного (порівняно з альтернативами)?»
Проаналізувавши зміст цих питань, суд вважає, що вони є запитом на публічну інформацію, в розумінні ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки порушені в ньому питання мають ознаки звернення про надання аналізу правових норм.
За таких обставин, суд вважає, що в цій частині позов не підлягає задоволенню.
Щодо питань запиту позивача про: « 5. Які конкретні факти (дати, події, місця) стали підставою висновку про “неналежне виконання”? Які документи це підтверджують (акти, довідки, листи, заяви): назвіть дату, №, ким складено/підписано. 7. Коли орган опіки вперше здійснив перевірку після встановлення опіки (передбачено через 3 місяці) і коли були наступні перевірки? 28. Чи надходили до органу опіки звернення/листи/матеріали від правоохоронних органів щодо цієї ситуації?, суд зазначає наступне.
Як убачається з матеріалів справи, на електронний запит на публічну інформацію позивача від 26.11.2025 щодо надання завірених належним чином копій документів відповідачем було надано наступні документи у відповіді від 02.12.2025 року:
« 6. Копії всіх матеріалів перевірки та службових документів, що стали підставою для порушення питання про Ваше звільнення від обов?язків опікуна, включно з внутрішніми службовими записками, висновками, рапортами, дорученнями, службовими повідомленнями, доповідними та іншими документами.
Надаємо наступні копії документів: копія листа слідчого управління ГУНП в Одеській області від 24.09.2025: копія інформації про перетин Вами та ОСОБА_2 кордону України; копія акту обстеження житлово-побутових умов від 131.02.025, складеного спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради: копія протоколу бесіди з ОСОБА_4 від 13.10.2025, складеного спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради; копію Вашої заяви до органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.10.2025 № С-3457.
10. Копії актів перевірки виконання Вами опікунських обов?язків, якщо вони складалися раніше.
Акти перевірки виконання Вами опікунських обов?язків раніше не складалися. 
11. Копії скарг, заяв чи повідомлень, які надходили щодо Вас, як опікуна або Вашого підопічного ОСОБА_2 ( із виключенням персональних даних третіх осіб).
Надаємо копію листа слідчого управління ГУНП в Одеській області від 24.09.2025 та копію інформації про перетин Вами та ОСОБА_2 кордону України.
13. Копії всіх вихідних та вхідних листів, що стосуються розгляду питання щодо виконання Вами опікунських обов?язків, включаючи листи між структурними підрозділами.
Надаємо копію листа слідчого управління ГУНП в Одеській області від 24.09.2025 та копію інформації про перетин Вами та ОСОБА_2 кордону України.
14. Копії запитів, які орган опіки направляв у межах проведення перевірки. 
Органом опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради
запити не направлялись.
16. Копії інших матеріалів, долучених до перевірки (заяв, пояснень родичів, сусідів, медичних працівників, інших осіб).
Надаємо копію акту обстеження житлово-побутових умов від 13.10.2025, складеного спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради; копію протоколу бесіди з ОСОБА_3 від 13.10.2025, складеного спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради; копію Вашої заяви до органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 27.10.2025 No С-3457.
17. Копії будь-яких інших документів, які були покладені в основу висновку комісії.
Надаємо копії наступних документів: копія листа слідчого управління ГУНІ в Одеській області від 24.09.2025; копія інформації про перетин Вами та ОСОБА_2 кордону України; копія рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.03.2024 (справа No 521/18637/23); копії паспортів громадян України ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , копії РНОКПП ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ; копії довідок Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , копія акту обстеження житлово-побутових умов від 13.10.2023, складеного спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради; копія протоколу бесіди з ОСОБА_3 від 13.10.2025, складеного спеціалістами відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради; копія пояснень та документів, наданих представником ОСОБА_1 - Байло Є.С. під час засідання Ради опіки No Б-3849 від 25.11.2025; копії електроних звернень ОСОБА_1 з додатками до органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради № С-3817ел від 24.11.2025, № C3457-дів 27.10.2025 та від 11.11.2025 копія ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 17.02.2025 (справа 521/18637/23).».
Таким чином, суд дійшов висновку, що на ці питання відповідачем було надано відповіді листом від 02.12.2025 року.
Щодо питань запиту: « 6. Чи встановлював орган опіки факт порушення прав підопічного або реальної шкоди його інтересам? Якщо так — у чому саме вона полягає і чим підтверджена? 8. Чи складалися акти перевірки у двох примірниках та чи вручався примірник опікуну (п. 4.15 Правил)? 9. Які саме висновки зафіксовані в останньому акті перевірки і які конкретні порушення там зазначено? 10. Чи надавалися опікуну письмові рекомендації/приписи щодо усунення конкретних недоліків до звернення до суду? 11. Чи надавався опікуну строк для усунення встановлених недоліків? Якщо ні — з яких підстав орган вирішив, що негайне звернення до суду є пропорційним? 12. Чи досліджував орган опіки, як саме опікун забезпечував догляд/ лікування/побут (фінансово, організаційно, через довірених осіб/сервіси/заклади)? 13. Які докази орган опіки отримав або витребував щодо фактичного забезпечення лікування та догляду (рахунки, договори, довідки, виписки тощо)? 15. Чи встановлював орган опіки фактичне місце перебування підопічного у відповідні періоди (в Україні/за кордоном)? Які документи це підтверджують? 16. Чи враховував орган опіки, що підопічний перебував за кордоном разом з опікуном, а в Україну заїжджав тимчасово для лікування (дати/періоди)? 20. Якщо підопічний перебував за кордоном: які заходи контролю орган опіки реально здійснював/міг здійснювати та чи фіксував це документально? 21. Чи розглядав орган опіки можливість призначення одного або кількох опікунів (співопіки), як це допускає ЦК України? 24. Чи підтверджує орган опіки, що станом на тепер підопічний перебуває під наглядом опікуна і в безпеці? 26. Чи переглядав орган опіки свою позицію з огляду на зміну обставин? 27. Чи розглядалося питання відкликання поданої заяви/клопотання до суду у зв`язку зі зміною обставин? Яке рішення з цього приводу і з яких мотивів? 29. Чи проводив орган опіки самостійне оцінювання інтересів підопічного та підстав для звернення до суду, чи позиція формувалась на підставі отриманих матеріалів? Які саме матеріали були визначальними? 30. Чи правильно я розумію, що до надходження відповідних звернень/ сигналів орган опіки не ініціював питання звільнення/усунення опікуна? Якщо ініціював — коли і на підставі чого? 32. Чи проводився аналіз ризиків: що станеться з лікуванням, побутом, доступом до коштів/документів/медичних рішень підопічного у разі усунення опікуна? Де це зафіксовано? 33. Повідомити хоч одну конкретну дію/бездіяльність опікуна, яка реально завдала шкоди правам/інтересам підопічного і стала підставою голосувати “ЗА” відповідне рішення (дата, подія, наслідок, доказ).», суд зазначає, що на ці питання відповідачем відповідей у листі № ЗПІ-6/02-14 від 16.01.2026 року надано не було.
Суд критично оцінює посилання відповідача на те, що питання щодо звільнення позивача від повноважень опікуна розглядається у Хаджибейському районному суді м. Одеси та всі пояснення з даного питання він маєте право отримати під час судового засідання.
Відповідно до частин першої - п`ятої статті 22 Закону, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Тобто за загальним правилом публічна інформація є відкритою. Винятки з цього правила встановлюються законом (частина друга статті 1 Закону № 2939-VІ). Таким законом є Закон № 2939-VІ, положеннями статті 6 якого встановлено види інформації, до якої може бути обмежено доступ, - конфіденційна, таємна та службова інформація (частина перша), та сукупність вимог, дотримання яких є обов`язковим для обмеження доступу до таких видів інформації (частина друга).
Згідно п. 4.14. Правил опіки та піклування контроль за діяльністю опікунів і піклувальників здійснюється органами опіки та піклування із залученням громадськості шляхом планових відвідувань осіб, які перебувають під опікою (піклуванням).
Періодичність відвідувань установлюється окремим графіком, але не рідше ніж раз на рік, крім першої перевірки, яка проводиться через три місяці після встановлення опіки і піклування.
При потребі розгляд результатів перевірок виноситься на засідання опікунської ради для вжиття відповідних заходів.
Згідно 4.15. Правил про результати перевірки складається акт у двох примірниках, один з яких зберігається в органах опіки та піклування і є підставою для оцінки діяльності опікунів і піклувальників, другий - в опікуна (піклувальника).
У відповідності до п. 5.2. Правил органи опіки та піклування за своєю ініціативою, за клопотанням підопічних, державних або громадських організацій, а також згідно з обгрунтованими заявами будь-яких осіб можуть звільнити опікуна або піклувальника від виконання покладених на нього обов`язків, якщо встановлять, що опікун чи піклувальник не відповідає своєму призначенню або належним чином не виконує своїх обов`язків.
Доказів на підтвердження того, що відповідач не володіє цією інформацією або що вона не була створена суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків, відповідачем до суду не надано.
Таким чином, з аналізу наведених норм можна зробити висновок, що володіння інформацією, щодо якої зроблено запит, відноситься до компетенції відповідача, передбаченої законодавством.
Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі 6 Закону №2939-VI.
Ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.
Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».
Аналіз положення Закону № 2939-VI дає підстави для висновку, що положення частини другої статті 6 №2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту».
Таким чином, обов`язок доведення того факту, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації. 
В контексті цього спору слід також зауважити, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.
Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Така правова позиція викладена, зокрема, в рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду №9901/622/18 від 17.01.2019 та в постанові від 20.04.2022 у справі №200/7833/21.
Доказів на підтвердження того, що відповідач не володіє цією інформацією або що вона не була створена суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків, відповідачем до суду не надано.
Таким чином, посилання відповідача на те, що питання щодо звільнення позивача від повноважень опікуна розглядається у Хаджибейському районному суді м. Одеси та всі пояснення з даного питання він маєте право отримати під час судового засідання, не може бути підставою для відмови у задоволенні запиту на публічну інформацію.
З огляду на вищевикладене, для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині шляхом визнання протиправною бездіяльності Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради щодо ненадання відповіді по суті на запит на отримання інформації від 09.01.2026 року в частині наступних питань: « 6. Чи встановлював орган опіки факт порушення прав підопічного або реальної шкоди його інтересам? Якщо так — у чому саме вона полягає і чим підтверджена? 8. Чи складалися акти перевірки у двох примірниках та чи вручався примірник опікуну (п. 4.15 Правил)? 9. Які саме висновки зафіксовані в останньому акті перевірки і які конкретні порушення там зазначено? 10. Чи надавалися опікуну письмові рекомендації/приписи щодо усунення конкретних недоліків до звернення до суду? 11. Чи надавався опікуну строк для усунення встановлених недоліків? Якщо ні — з яких підстав орган вирішив, що негайне звернення до суду є пропорційним? 12. Чи досліджував орган опіки, як саме опікун забезпечував догляд/ лікування/побут (фінансово, організаційно, через довірених осіб/сервіси/заклади)? 13. Які докази орган опіки отримав або витребував щодо фактичного забезпечення лікування та догляду (рахунки, договори, довідки, виписки тощо)? 15. Чи встановлював орган опіки фактичне місце перебування підопічного у відповідні періоди (в Україні/за кордоном)? Які документи це підтверджують? 16. Чи враховував орган опіки, що підопічний перебував за кордоном разом з опікуном, а в Україну заїжджав тимчасово для лікування (дати/періоди)? 20. Якщо підопічний перебував за кордоном: які заходи контролю орган опіки реально здійснював/міг здійснювати та чи фіксував це документально? 21. Чи розглядав орган опіки можливість призначення одного або кількох опікунів (співопіки), як це допускає ЦК України? 24. Чи підтверджує орган опіки, що станом на тепер підопічний перебуває під наглядом опікуна і в безпеці? 26. Чи переглядав орган опіки свою позицію з огляду на зміну обставин? 27. Чи розглядалося питання відкликання поданої заяви/клопотання до суду у зв`язку зі зміною обставин? Яке рішення з цього приводу і з яких мотивів? 29. Чи проводив орган опіки самостійне оцінювання інтересів підопічного та підстав для звернення до суду, чи позиція формувалась на підставі отриманих матеріалів? Які саме матеріали були визначальними? 30. Чи правильно я розумію, що до надходження відповідних звернень/ сигналів орган опіки не ініціював питання звільнення/усунення опікуна? Якщо ініціював — коли і на підставі чого? 32. Чи проводився аналіз ризиків: що станеться з лікуванням, побутом, доступом до коштів/документів/медичних рішень підопічного у разі усунення опікуна? Де це зафіксовано? 33. Повідомити хоч одну конкретну дію/бездіяльність опікуна, яка реально завдала шкоди правам/інтересам підопічного і стала підставою голосувати “ЗА” відповідне рішення (дата, подія, наслідок, доказ).»;
- зобов`язання Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надати відповідь на запит на отримання інформації від 09.01.2026 року в частині наступних питань: « 6. Чи встановлював орган опіки факт порушення прав підопічного або реальної шкоди його інтересам? Якщо так — у чому саме вона полягає і чим підтверджена? 8. Чи складалися акти перевірки у двох примірниках та чи вручався примірник опікуну (п. 4.15 Правил)? 9. Які саме висновки зафіксовані в останньому акті перевірки і які конкретні порушення там зазначено? 10. Чи надавалися опікуну письмові рекомендації/приписи щодо усунення конкретних недоліків до звернення до суду? 11. Чи надавався опікуну строк для усунення встановлених недоліків? Якщо ні — з яких підстав орган вирішив, що негайне звернення до суду є пропорційним? 12. Чи досліджував орган опіки, як саме опікун забезпечував догляд/ лікування/побут (фінансово, організаційно, через довірених осіб/сервіси/заклади)? 13. Які докази орган опіки отримав або витребував щодо фактичного забезпечення лікування та догляду (рахунки, договори, довідки, виписки тощо)? 15. Чи встановлював орган опіки фактичне місце перебування підопічного у відповідні періоди (в Україні/за кордоном)? Які документи це підтверджують? 16. Чи враховував орган опіки, що підопічний перебував за кордоном разом з опікуном, а в Україну заїжджав тимчасово для лікування (дати/періоди)? 20. Якщо підопічний перебував за кордоном: які заходи контролю орган опіки реально здійснював/міг здійснювати та чи фіксував це документально? 21. Чи розглядав орган опіки можливість призначення одного або кількох опікунів (співопіки), як це допускає ЦК України? 24. Чи підтверджує орган опіки, що станом на тепер підопічний перебуває під наглядом опікуна і в безпеці? 26. Чи переглядав орган опіки свою позицію з огляду на зміну обставин? 27. Чи розглядалося питання відкликання поданої заяви/клопотання до суду у зв`язку зі зміною обставин? Яке рішення з цього приводу і з яких мотивів? 29. Чи проводив орган опіки самостійне оцінювання інтересів підопічного та підстав для звернення до суду, чи позиція формувалась на підставі отриманих матеріалів? Які саме матеріали були визначальними? 30. Чи правильно я розумію, що до надходження відповідних звернень/ сигналів орган опіки не ініціював питання звільнення/усунення опікуна? Якщо ініціював — коли і на підставі чого? 32. Чи проводився аналіз ризиків: що станеться з лікуванням, побутом, доступом до коштів/документів/медичних рішень підопічного у разі усунення опікуна? Де це зафіксовано? 33. Повідомити хоч одну конкретну дію/бездіяльність опікуна, яка реально завдала шкоди правам/інтересам підопічного і стала підставою голосувати “ЗА” відповідне рішення (дата, подія, наслідок, доказ).».
Щодо позовних вимог про стягнення з органу опіки та піклування Хаджибейського районної адміністрації Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000 грн, суд зазначає наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).
Застосовуючи ці правові висновки в контексті обставин справи, що розглядається, суд звертає увагу на те, що позивач не довів і судом не встановлено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. Відповідних доказів позивач не надав.
Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача мали наслідком стягнення з відповідача моральної шкоди.
Водночас Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25.04.2019 в справі №818/1429/17, від 27.06.2019 в справі №825/1030/17, від 12.11.2019 в справі №818/1393/17, від 18.11.2019 в справі №820/5044/18, від 28.11.2019 в справі №826/27549/15, від 28.02.2020 в справі №804/2593/17, від 18.06.2020 в справі №339/183/16-а, від 02.09.2020 в справі №1340/4056/18, від 24.09.2020 в справі №1.380.2019.001368, від 18.02.2021 в справі №420/7423/19 та від 25.03.2021 в справі №520/4577/19, указував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Зважаючи на те, що за оцінкою матеріалів справи і тверджень позивача суд не встановив факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, дій, якими могли бути спричинені моральні страждання відповідачем; позивачем не доведено і не надано відповідних доказів заподіяння йому моральної шкоди, а також не наведено належних мотивувань, з яких він виходив при визначенні розміру цієї шкоди, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії”). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії”). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до основних засад адміністративного судочинства, вимог законодавства України, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги належать до часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.
Водночас, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання рішенням суду законної сили, як це передбачено для більшості судових рішень, а негайно з часу його ухвалення, чим забезпечується швидкий та реальний захист життєвоважливих прав та інтересів позивача.
Перелік рішень суду, що підлягають негайному виконанню, визначається статтею 371 КАС України.
Так, відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 263 КАС України, тобто в справах щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
Враховуючи, що дана справа відноситься до тієї категорії справ, що визначена п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України, тому наявні передбачені законом підстави для звернення судового рішення у цій справі до негайного виконання.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.
Судом встановлено, що під час подання позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1331,20 гривень, який підлягає відшкодуванню відповідачем.
Керуючись статтями 2, 9, 72, 76, 77, 78, 80, 120, 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради (вул. Генерала Петрова, 22, м. Одеса, 65078), Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради (вул. Генерала Петрова, 22, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ 26303175) про визнання протиправної бездіяльності, зобов`язання вичинити певні дії та стягнення моральної шкоди – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради щодо ненадання відповіді по суті на запит ОСОБА_1 на отримання інформації від 09.01.2026 року в частині наступних питань: « 6. Чи встановлював орган опіки факт порушення прав підопічного або реальної шкоди його інтересам? Якщо так — у чому саме вона полягає і чим підтверджена? 8. Чи складалися акти перевірки у двох примірниках та чи вручався примірник опікуну (п. 4.15 Правил)? 9. Які саме висновки зафіксовані в останньому акті перевірки і які конкретні порушення там зазначено? 10. Чи надавалися опікуну письмові рекомендації/приписи щодо усунення конкретних недоліків до звернення до суду? 11. Чи надавався опікуну строк для усунення встановлених недоліків? Якщо ні — з яких підстав орган вирішив, що негайне звернення до суду є пропорційним? 12. Чи досліджував орган опіки, як саме опікун забезпечував догляд/ лікування/побут (фінансово, організаційно, через довірених осіб/сервіси/заклади)? 13. Які докази орган опіки отримав або витребував щодо фактичного забезпечення лікування та догляду (рахунки, договори, довідки, виписки тощо)? 15. Чи встановлював орган опіки фактичне місце перебування підопічного у відповідні періоди (в Україні/за кордоном)? Які документи це підтверджують? 16. Чи враховував орган опіки, що підопічний перебував за кордоном разом з опікуном, а в Україну заїжджав тимчасово для лікування (дати/періоди)? 20. Якщо підопічний перебував за кордоном: які заходи контролю орган опіки реально здійснював/міг здійснювати та чи фіксував це документально? 21. Чи розглядав орган опіки можливість призначення одного або кількох опікунів (співопіки), як це допускає ЦК України? 24. Чи підтверджує орган опіки, що станом на тепер підопічний перебуває під наглядом опікуна і в безпеці? 26. Чи переглядав орган опіки свою позицію з огляду на зміну обставин? 27. Чи розглядалося питання відкликання поданої заяви/клопотання до суду у зв`язку зі зміною обставин? Яке рішення з цього приводу і з яких мотивів? 29. Чи проводив орган опіки самостійне оцінювання інтересів підопічного та підстав для звернення до суду, чи позиція формувалась на підставі отриманих матеріалів? Які саме матеріали були визначальними? 30. Чи правильно я розумію, що до надходження відповідних звернень/ сигналів орган опіки не ініціював питання звільнення/усунення опікуна? Якщо ініціював — коли і на підставі чого? 32. Чи проводився аналіз ризиків: що станеться з лікуванням, побутом, доступом до коштів/документів/медичних рішень підопічного у разі усунення опікуна? Де це зафіксовано? 33. Повідомити хоч одну конкретну дію/бездіяльність опікуна, яка реально завдала шкоди правам/інтересам підопічного і стала підставою голосувати “ЗА” відповідне рішення (дата, подія, наслідок, доказ).».
Зобов`язати Хаджибейську районну адміністрацію Одеської міської ради надати відповідь на запит ОСОБА_1 на отримання інформації від 09.01.2026 року в частині наступних питань: « 6. Чи встановлював орган опіки факт порушення прав підопічного або реальної шкоди його інтересам? Якщо так — у чому саме вона полягає і чим підтверджена? 8. Чи складалися акти перевірки у двох примірниках та чи вручався примірник опікуну (п. 4.15 Правил)? 9. Які саме висновки зафіксовані в останньому акті перевірки і які конкретні порушення там зазначено? 10. Чи надавалися опікуну письмові рекомендації/приписи щодо усунення конкретних недоліків до звернення до суду? 11. Чи надавався опікуну строк для усунення встановлених недоліків? Якщо ні — з яких підстав орган вирішив, що негайне звернення до суду є пропорційним? 12. Чи досліджував орган опіки, як саме опікун забезпечував догляд/ лікування/побут (фінансово, організаційно, через довірених осіб/сервіси/заклади)? 13. Які докази орган опіки отримав або витребував щодо фактичного забезпечення лікування та догляду (рахунки, договори, довідки, виписки тощо)? 15. Чи встановлював орган опіки фактичне місце перебування підопічного у відповідні періоди (в Україні/за кордоном)? Які документи це підтверджують? 16. Чи враховував орган опіки, що підопічний перебував за кордоном разом з опікуном, а в Україну заїжджав тимчасово для лікування (дати/періоди)? 20. Якщо підопічний перебував за кордоном: які заходи контролю орган опіки реально здійснював/міг здійснювати та чи фіксував це документально? 21. Чи розглядав орган опіки можливість призначення одного або кількох опікунів (співопіки), як це допускає ЦК України? 24. Чи підтверджує орган опіки, що станом на тепер підопічний перебуває під наглядом опікуна і в безпеці? 26. Чи переглядав орган опіки свою позицію з огляду на зміну обставин? 27. Чи розглядалося питання відкликання поданої заяви/клопотання до суду у зв`язку зі зміною обставин? Яке рішення з цього приводу і з яких мотивів? 29. Чи проводив орган опіки самостійне оцінювання інтересів підопічного та підстав для звернення до суду, чи позиція формувалась на підставі отриманих матеріалів? Які саме матеріали були визначальними? 30. Чи правильно я розумію, що до надходження відповідних звернень/ сигналів орган опіки не ініціював питання звільнення/усунення опікуна? Якщо ініціював — коли і на підставі чого? 32. Чи проводився аналіз ризиків: що станеться з лікуванням, побутом, доступом до коштів/документів/медичних рішень підопічного у разі усунення опікуна? Де це зафіксовано? 33. Повідомити хоч одну конкретну дію/бездіяльність опікуна, яка реально завдала шкоди правам/інтересам підопічного і стала підставою голосувати “ЗА” відповідне рішення (дата, подія, наслідок, доказ).».
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення в частині зобов`язання Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради надати відповідь на запит ОСОБА_1 на отримання інформації від 09.01.2026 року в частині наступних питань: « 6. Чи встановлював орган опіки факт порушення прав підопічного або реальної шкоди його інтересам? Якщо так — у чому саме вона полягає і чим підтверджена? 8. Чи складалися акти перевірки у двох примірниках та чи вручався примірник опікуну (п. 4.15 Правил)? 9. Які саме висновки зафіксовані в останньому акті перевірки і які конкретні порушення там зазначено? 10. Чи надавалися опікуну письмові рекомендації/приписи щодо усунення конкретних недоліків до звернення до суду? 11. Чи надавався опікуну строк для усунення встановлених недоліків? Якщо ні — з яких підстав орган вирішив, що негайне звернення до суду є пропорційним? 12. Чи досліджував орган опіки, як саме опікун забезпечував догляд/ лікування/побут (фінансово, організаційно, через довірених осіб/сервіси/заклади)? 13. Які докази орган опіки отримав або витребував щодо фактичного забезпечення лікування та догляду (рахунки, договори, довідки, виписки тощо)? 15. Чи встановлював орган опіки фактичне місце перебування підопічного у відповідні періоди (в Україні/за кордоном)? Які документи це підтверджують? 16. Чи враховував орган опіки, що підопічний перебував за кордоном разом з опікуном, а в Україну заїжджав тимчасово для лікування (дати/періоди)? 20. Якщо підопічний перебував за кордоном: які заходи контролю орган опіки реально здійснював/міг здійснювати та чи фіксував це документально? 21. Чи розглядав орган опіки можливість призначення одного або кількох опікунів (співопіки), як це допускає ЦК України? 24. Чи підтверджує орган опіки, що станом на тепер підопічний перебуває під наглядом опікуна і в безпеці? 26. Чи переглядав орган опіки свою позицію з огляду на зміну обставин? 27. Чи розглядалося питання відкликання поданої заяви/клопотання до суду у зв`язку зі зміною обставин? Яке рішення з цього приводу і з яких мотивів? 29. Чи проводив орган опіки самостійне оцінювання інтересів підопічного та підстав для звернення до суду, чи позиція формувалась на підставі отриманих матеріалів? Які саме матеріали були визначальними? 30. Чи правильно я розумію, що до надходження відповідних звернень/ сигналів орган опіки не ініціював питання звільнення/усунення опікуна? Якщо ініціював — коли і на підставі чого? 32. Чи проводився аналіз ризиків: що станеться з лікуванням, побутом, доступом до коштів/документів/медичних рішень підопічного у разі усунення опікуна? Де це зафіксовано? 33. Повідомити хоч одну конкретну дію/бездіяльність опікуна, яка реально завдала шкоди правам/інтересам підопічного і стала підставою голосувати “ЗА” відповідне рішення (дата, подія, наслідок, доказ).», допустити до негайного виконання.
Стягнути з Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради (вул. Генерала Петрова, 22, м. Одеса, 65078, код ЄДРПОУ 26303175) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 30.03.2026 року.

Суддя Г. В. Лебедєва