ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року 	м. Полтава	Справа № 640/6779/20	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І. 
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бевзи В.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС» до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Хеппі Будторг», про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, 

В С Т А Н О В И В:
І. РУХ СПРАВИ
Стислий зміст позовних вимог.
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "АНТАРЕС", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Хеппі Будторг", звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.01.2020 № 0002450504.
Підставою для звернення до суду позивач зазначає порушення своїх прав у сфері публічно-правових відносин рішенням щодо протиправного збільшення суми грошових зобов`язань з податку на додану вартість (далі – ПДВ) за квітень 2018 року за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки, внаслідок господарських операцій із контрагентом «Хеппі Будторг», які контролюючим органом визнані такими, що є нереальними, безтоварними та не пов`язані із господарської діяльністю.
Позивач не оскаржує податкове повідомлення-рішення із підстав порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Стислий зміст заперечень відповідача.
У наданому відзиві до суду на позовну заяву з додатками представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, наголошував, що за результатами перевірки встановлені порушення позивачем норм Податкового кодексу України (далі – ПК України), в результаті чого встановлене заниження суми податку на додану вартість за квітень 2018 року. Підставою для висновків в акті перевірки про порушення товариством норм податкового законодавства є те, що операції позивача із його контрагентом ТОВ «Хеппі Будторг» є такими, що є нереальними, не пов`язані із господарської діяльністю, оскільки господарська діяльність такого суб`єкта господарювання містить ознаки фіктивної, на підтвердження чого надані пояснення фізичної особи, відомості про кримінальне провадження в Єдиному реєстрі досудових розслідувань а також дані інформаційних систем контролюючого органу про відсутність активів, ресурсів у контрагента позивача для фактичного здійснення господарських операцій.

Заяви, клопотання учасників справи.
Відповідачем подане клопотання про виклик свідка та розгляд справи із викликом сторін.

Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2020 позовна заява залишена без руху.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 відкрите провадження в адміністративній справі; визначене, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
Залучене до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Хеппі Будторг».
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 (суддя Канигіна Т.С.) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антарес" до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Хеппі Будторг" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення прийнято до провадження. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Згідно із розпорядженням керівника апарату Полтавського окружного адміністративного суду від 25.12.2025 № 778 у зв`язку із призначенням судді Канигіної Т.С. на посаду судді Сьомого апеляційного адміністративного суду на підставі Указу Президента України від 13.12.2025 № 954/2025, з урахуванням наказу голови Полтавського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 № 69/10 про відрахування її зі штату суду, відповідно до розпорядження керівника апарату № 14/19 від 19.12.2025 "Про здійснення повторного автоматизованого розподілу між суддями судових справ та матеріалів, які перебували в провадженні судді Канигіної Т.С", призначений повторний автоматичний розподіл справи.
На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 справу передано для розгляду судді Бевзи В.І.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 справа прийнята до розгляду, відкрите провадження у цій справі, а її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано сторонам надати пояснення по суті спору.
Ухвалою суду від 02.01.2026 здійснена заміна відповідача - Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи 43141267) на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19). 
Ухвалою суду від 23.02.2026 витребувані від відповідача Головного управління ДПС у м. Києві:
- докази призначення перевірки, у т.ч. направлення наказу від 17.12.2019 №4838 про призначення перевірки та повідомлення проведення перевірки, та докази вручення позивачу;
- докази виконання ухвали ОАС м. Києва від 29.04.2020 щодо:
"8. Витребувати у Головного управління ДПС у м. Києві належним чином засвідчені копії (у належному вигляді):
1) всіх документів на які містяться посилання в акті перевірки від 26.12.2019 № 455/26-15-05-04-04/30973582 та на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення 24.01.2020 №0002450504;
2) належним чином засвідчені копії податкових декларацій/розрахунків контрагентів позивача, відносно взаємовідносин з якими сформовано висновки Акту перевірки: (1) з податку на прибуток (з додатками), (2) з ПДФО, (3) з ПДВ, (3) фінансову звітність, за період, що охоплює спірний, а у разі їх відсутності надати письмове пояснення з цього приводу;
3) вироків судів (вироку) (за наявності) відносно посадових осіб контрагента позивача – ТОВ «Хеппі Будторг» із відміткою про набрання законної сили."
Відповідачем на виконання ухвали суду надані докази та додаткові пояснення від 24.02.2026, якими повідомлене суду про неможливість повного виконання ухвали суду внаслідок того, що відповідач не має можливості виконати вимоги, оскільки не володіє інформацією про рух кримінального провадження №757/40533/18-к, не є стороною провадження та не виконує функції органу досудового розслідування, в Єдиному судовому реєстрі судових рішень міститься тільки ухвала про відкриття кримінального провадження №757/40533/18-к, що свідчить про те, що вирок у цьому кримінальному провадженні відсутній. 
Відповідачем надані частково докази щодо призначення перевірки у цій справі.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Дослідивши заяви по суті справи та наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.
Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.09.2018 у справі №757/40533/18-к розглянуте клопотання старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві, якою встановлене наступне:
« 17 серпня 2018 року до провадження слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №6 м. Києва ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №32017100060000104 від 17.11.2017 року, про тимчасовий доступ до речей і документів.
З матеріалів клопотання вбачається, що у провадженні шостого слідчого відділу РКП слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління ДФС у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені 17 листопада 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №32017100060000104, за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що підприємства транзитно конвертаційної групи ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (код НОМЕР_1 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (код НОМЕР_2 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_3 " (код НОМЕР_3 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_4 " (код НОМЕР_4 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_5 " (код НОМЕР_5 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_6 " (код НОМЕР_6 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_7 " (код НОМЕР_7 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_8 " (код НОМЕР_8 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_9 " (код НОМЕР_9 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_10 " (код НОМЕР_10 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_11 " (код НОМЕР_11 ), ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_12 " (код НОМЕР_12 ) та ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_13 " (код НОМЕР_13 ) створені з метою надання послуг з мінімізації податкових зобов`язань, які підлягають сплаті до бюджету, за рахунок яких ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_14 " (код: НОМЕР_14 ) в період 2016-2018рр. формувало податковий кредит з ПДВ.
Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що ПРАТ " ІНФОРМАЦІЯ_15 " (код: НОМЕР_15 ) в період 2016-2018рр. проводило фінансово господарські взаємовідносини з ТОВ " ІНФОРМАЦІЯ_14 " (код: НОМЕР_14 ).»
Суд не викладає повний зміст зазначеної ухвали слідчого судді із повним доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки контролюючим органом така ухвала не надана та відповідні відомості із Єдиного реєстру досудових розслідувань за №32017100060000104, за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, судом не виявлений вирок у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №32017100060000104, за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.205 КК України.
Відповідач не надав суду відомостей про наявність факту, що посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесене рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили, щодо обставин, які викладені контролюючим органом під час проведення перевірки та стали підставою для прийняття оспорюваного рішення, із відповідним посиланням на номер справи (реєстраційним номер рішення у реєстрі), дату рішення суду з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Контролюючим органом відповідно до пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 17.12.2019 №4838, проведена позапланова невиїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС» (код 30973582) з питань дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» (код 41176214) за квітень 2018 року показників декларації з податку на додану вартість, на підставі наказу відповідача «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «АНТАРЕС» (код 30973582)» Головного управління ДПС у м. Києві від 17.12.2019 № 4838 та повідомлення від 17.12.2019 № 65182/10/26-15-05-04-04.
Наказ Головного управління ДПС у м. Києві від 17.12.2019 № 4838 прийнятий на підставі доповідної записки Департаменту податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування від 09.12.2019 № 1840/26-15-05-04-04 та наданням пояснень ТОВ «Антарес» та їх документальних підтверджень на письмовий запит Головного управління ДПС у м. Києві від 24.10.2019 № 30787/10/26-15-05-04-05-14.
Доповідна записка Департаменту податкових перевірок, трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування від 09.12.2019 № 1840/26-15-05-04-04, запит Головного управління ДПС у м. Києві від 24.10.2019 № 30787/10/26-15-05-04-05-14 та відповідь позивача без дати і номера (вх. Головного управління ДПС у м. Києві від 12.11.2019 № 35766/10) із документами, на підставі яких ТОВ «АНТАРЕС» сформований податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» (код 41176214) за квітень 2018 року, відповідачем не надані суду на виконання ухвали суду від 23.02.2026.
Відповідно до статті 77, 78 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
В порядку частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Ненадання доказів суб`єктом владних повноважень не спростовує підтвердження відповідачем порушеного права позивача, яке є предметом спору.
З огляду на викладене, суд вирішує справу на підставі наявних доказів, які є достатніми для вирішення цього спору по суті.
За результатами невиїзної документальної позапланової перевірки складений №26.12.2019 №455/26-15-05-04-04/30973582 (далі - акт перевірки), згідно із висновками якого встановлені порушення податкового законодавства: п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижений податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 49 140 грн., у тому числі за квітень 2018 року - 49 140 грн. 
У змісті акту перевірки зазначені наступні відомості:
«Копія наказу та повідомлення 19.12.2019 вручені за довіреністю представнику ТОВ «АНТАРЕС» (згідно з інформацією сайту оператора поштового зв`язку ПАТ «УКРПОШТИ»),
2.1. Перевірка проводилась з 19.12.2019 по 21.12.2019.
2.6. В ході проведення перевірки, директору ТОВ «АНТАРЕС» не було вручено запитів щодо надання документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації, тощо у зв`язку з тим, що невиїзна перевірка проводилась на підставі вже наданих документів.
На адресу ТОВ «АНТАРЕС» направлено запит №30787/10/26-15-14-04-05-14 від 24.10.2019 щодо надання документів (копій документів), пояснень, по взаємовідносинам з ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» (код 41176214) за квітень 2018 року.
Від ТОВ «АНТАРЕС» отримано відповідь без дати і номера (вх. Головного управління ДПС у м. Києві від 12.11.2019 № 35766/10) та надано документи, на підставі яких ТОВ «АНТАРЕС» було сформовано податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» (код 41176214) за квітень 2018 року.
Узагальнений перелік документів, які було використано при проведені перевірки, наведено у додатку 2 до акта перевірки та є його невід`ємною частиною.
2.7. Реєстр направлених запитів/отриманих результатів проведення зустрічних звірок з питань підтвердження отриманих від платника податків відомостей стосовно відносин з суб`єктами господарювання – контрагентами - не направлялись.
За період з 01.04.2018 по 30.04.2018 ТОВ «АНТАРЕС» задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі 266 320 гривень.
Перевірка достовірності відображення податкових зобов`язань ТОВ «АНТАРЕС» у поданій Декларації по податку на додану вартість за квітень 2018 року не проводилась.
Зведені дані щодо задекларованих платником податків та встановлених у ході проведення перевірки сум податкових зобов`язань, податкового кредиту, податку на додану вартість за квітень 2018 року в додатку 3 до акта перевірки.
За період з 01.04.2018 по 30.04.2018 ТОВ «АНТАРЕС» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 199 450 гривень.
Перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за період з 01.04.2018 по 30.04.2018 встановлено його завищення всього у сумі 49 140 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» (код 41176214) за квітень 2018 року.
В ході проведення перевірки встановлено взаємовідносини з контрагентом ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» (код 41176214) укладений договір субпідряду № 1/26/18 від 26 березня 2018 року»
В акті перевірки також зазначений зміст пояснень від 10.05.2019, складених в м. Біла Церква, старшим оперуповноваженим 1-го оперативного відділу ОУ ГУ ДФС у Київській області лейтенантом податкової міліції Бевзою А.М., яка відібрала пояснення від громадянина ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Молдова, с. Оланешти, місце проживання: АДРЕСА_1 , відповідно до яких зазначена особа не причетна до господарської діяльності ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ».
У змісті акту перевірки також проаналізовані дані інформаційних систем контролюючого органу щодо звітності та наявних задекларованих ресурсів ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» для здійснення господарської діяльності.
Також в акті перевірки містяться відомості щодо аналізу інформації в Єдиному реєстрі судових рішень про ухвалу слідчого судді у справі №757/40533/18-к), винесену у кримінальному провадженні, яка стосуються ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» (код 41176214), в якій зазначено, що 17 листопада 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №32017100060000104, за фактом фіктивного підприємництва, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України.
З урахуванням викладених підстав контролюючим органом здійснені твердження в акті перевірки, що операції здійснені ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» не мали реального характеру, оскільки не підтверджений факт надання послуг від контрагента ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» на адресу ТОВ «АНТАРЕС», що свідчить про те, що правочини між ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» та ТОВ «АНТАРЕС» на загальну суму 294 840 грн., в т.ч. ПДВ 49 140 грн., здійснені без мети настання реальних наслідків.
На підставі висновків акту перевірки, контролюючим органом прийняте податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24.01.2020 №0002450504, яким збільшена сума грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 61 425 грн., в тому числі за основним платежем податкового зобов`язання із ПДВ – 49140,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 12285,00 грн., яке отримане позивачем 28.01.2020.

Щодо підстав проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Судом встановлена обставина, що документальна позапланова невиїзна перевірка фактично розпочалась 19.12.2019, відповідно до змісту акту перевірки, а повідомлення про проведення перевірки та копію наказу від 17.12.2019 № 4838 позивач отримав у день початку проведення перевірки – 19.12.2019, що підтверджується поштовим рекомендованим повідомленням про вручення.
Повідомлення про проведення перевірки направлене позивачу 17.12.2019 листом Головного управління ДПС у м. Києві «Про надання інформації» від 17.12.2019 №65184/10/26-15-05-04-04 наступного змісту:
«Головне управління ДПС у м. Києві повідомляє, що з 19.12.2019 в приміщенні. Головного управління ДПС у м. Києві буде проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «АНТАРЕС» (код 30973582) при визначенні по взаємовідносинах із ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» (код 41176214) за квітень 2018 року, показників декларацій з податку на додану вартість.
Головне управління ДПС ум. Києві, у зв`язку з проведенням перевірки просить посадових осіб ТОВ «АНТАРЕС» (код 30973582) 26.12.2019 о 14:00 год з`явитися для ознайомлення з результатами перевірки до Головного управління ДПС у м. Києві за адресою: м. Київ. вул. Леваневського 2, каб. 316».
Згідно із змістом повідомлення від 17.12.2019 №65182/10/26-15-05-04-04:
«Відповідно до пункту 85.2 статті 85 розділу II Податкового кодексу України слід, починаючи із зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено: законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою, податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС»
Таким чином, судом встановлена офіційна обставина, що відповідач розпочав документальну позапланову невиїзну перевірку в момент отримання позивачем повідомлення та копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Заперечення щодо даної обставини у сторін відсутні.
Додатково судом встановлена обставина, що запиту позивачу про надання документів під час проведення перевірки не надавались, запити контрагенту позивача ТОВ «Хеппі Будторг» під час проведення перевірки не направлялись.
Перевірки проведена на підставі даних інформаційних систем контролюючого органу, пояснень відібраних від фізичної старшим оперуповноваженим ОУ ГУ ДФС у Київській області лейтенантом податкової міліції, відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень та документів, які надані позивачем на запит Головного управління ДПС у м. Києві від 24.10.2019 № 30787/10/26-15-05-04-05-14 та листом ТОВ «Антарес» без дати і номера (вх. Головного управління ДПС у м. Києві від 12.11.2019 № 35766/10), на підставі яких ТОВ «АНТАРЕС» сформований податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» (код 41176214) за квітень 2018 року.

Щодо строку давності визначення грошових зобов`язань.
Декларація із ПДВ за квітень 2018 року (від 21.05.2018 за №9097547211) подана позивачем 21.05.2018, перевірка фактично проводилась з 19.12.2019 по 21.12.2019, а за результатом перевірки контролюючим органом платнику податку на підставі податкового повідомлення-рішення від 24.01.2020 визначені грошові зобов`язання із ПДВ, у зв`язку із цим строки давності не пропущені відповідачем, що визначені статтею 102 ПК України.
Контролюючий орган за межі періоду перевірки квітня 2018 року не виходив, оскільки операції позивача з ТОВ «ХЕППІ БУДТОРГ» задекларовані на підставі податкової накладної №18 від 16.04.2018 в Єдиному реєстрі податкових накладних, яка включена до суми податкового кредиту в декларації з ПДВ за квітень 2018 року.
Вважаючи, що відповідачем прийняте протиправне податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом до даного відповідача.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Редакція пункту 79.2 статті 79 ПК України до 31.12.2016 визначала інші підстави, за яких документальна позапланова перевірка може розпочатись, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Суд зазначає, що з 01.01.2017 набула чинності нова редакція п. 79.2 ст. 79 ПК України, яка визначає, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Тобто підстави, за яких контролюючий орган має право розпочати документальну позапланову невиїзну перевірку в порядку пункту 79.2 статті 79 ПК України у часі по-різному регулювали відносини:
до 31.12.2016 за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки;
з 01.01.2017 за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Згідно з пунктом 79.1 статті 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Як убачається зі змісту спірного наказу про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, підставою для його прийняття зазначено, зокрема, підпункт 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України.
Відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності обставин, коли платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень..
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.
При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової / позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова / позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).
Стаття 79 ПК України визначає особливості проведення документальної невиїзної перевірки. Пунктом 79.2 цієї статті встановлено, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. 
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Варто зазначити, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку в контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.
Відповідно до пункту 79.3 статті 79 ПК України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.
Незважаючи на необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній все ж має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України, відповідно до якого платник податків має право бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.
За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка (пункт 79.5 статті 79 ПК).
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та вручення платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).
При цьому абзац другий пункту 79.2 статті 79 ПК визначає, що виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно із пунктом 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику). 
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ
Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Щодо правомірності проведення документальної позапланової невиїзної перевірки – судом даній обставині надається правовий висновок.
Суд зазначає, що правовідносинам (предмету та підставам, що виникають у подібних (релевантних) обставинах) Верховний Суд неодноразово вже надавав свою оцінку.
Відповідно до частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 2 червня 2016 року № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Згідно із частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Перший правовий висновок щодо незаконного проведення позапланової невиїзної документальної перевірки в редакції пункту 79.2 статті 79 ПК України із 01.01.2017 встановлений у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19: 
«При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що зазначені вище положення податкового законодавства не дають підстави вважати, що законодавець ототожнює такі поняття як "вручення" та "надіслання" наказу в розумінні належного повідомлення про проведення перевірки.
Суд звертає увагу на те, що невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, і завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.
Так, вимога, яку Податковий кодекс України ставить до контролюючого органу, щодо необхідності пересвідчитись чи вручено платнику податків у визначений законодавством спосіб копію наказу про проведення невиїзної документальної перевірки, кореспондує з чітко зазначеними в статті 17 ПК України правами платника податків, а саме:
- право бути присутнім під час проведення перевірок;
- право подавати письмові звернення щодо проведення замість документальної невиїзної перевірки- документальну виїзну.
Подібні правові висновки вже було зроблено Верховним Судом при ухваленні постанови від 06 серпня 2019 року у справі №520/8681/18.
При цьому Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд України у постанові від 25 січня 2015 року у справі 21-425а14 зробив правовий висновок відповідно до якого, з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.
З урахуванням наведеного обставина належного вручення наказу про проведення невиїзної перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору.
З урахування наведеного, Суд дійшов висновку про те, що Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в ході судового розгляду не доведено як того вимагає стаття 77 КАС України правомірності своїх дій в частині дотримання імперативних вимог пункту 79. 2 статті 79 ПК України щодо умов вручення наказу та повідомлення про проведення контрольного заходу до проведення документальної позапланової невиїзної податкової перевірки Приватного підприємства "Альянс-І" відповідно до наказу №5852-п від 11 жовтня 2018 року, у період з 12 по 16 листопада 2018 року як передумови для початку проведення перевірки, а відтак судові рішення у справі ухвалені із невірним застосуванням норм права.
З врахуванням визначеної процесуальним законодавством мети адміністративного судочинства, яка полягає в ефективному захисті прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, Суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме в частині визнання протиправними дій Відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної податкової перевірки Приватного підприємства "Альянс-І" відповідно до наказу №5852-п від 11 жовтня 2018 року, у період з 12 по 16 листопада 2018 року».
Суд додатково звертає увагу на ту обставину, що правові висновки Верховного Суду України у постанові від 25 січня 2015 року у справі 21-425а14 та Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17 здійснені щодо редакції пункту 79.2 статті 79 ПК України до 31.12.2016.
У застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України Верховний Суд дотримується усталеної позиції у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 160/2116/19, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. 
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2021 року у справі № 640/22398/18, від 27 травня 2021 року у справі № 640/19902/18, 21 жовтня 2020 року у справі № 200/14942/18 та у інших постановах Суду.
Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
У цьому аспекті варто зазначити, що, аналізуючи положення ПК України в розрізі процедури проведення податкових перевірок, Верховний Суд неодноразово зазначив, що завчасне (до початку перевірки) повідомлення про час та місце її проведення перевірки є гарантією права платника податку на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, а також необхідних пояснень з питань, що слугували призначенню податкової перевірки.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанова судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18).
У постанові від 9 жовтня 2018 року у справі № 820/1864/17 Верховний Суд зазначив, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків. При цьому, такий висновок у справі № 820/1864/17 Верховний Суд висловлював також при встановленому судами попередніх інстанцій факті виконання контролюючим органом вимог чинного податкового законодавства щодо направлення копії наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків.
Згідно із пунктом 42.5 статті 42 ПК України, у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Судом детально перевірена дана обставина, та встановлено під час судового розгляду, що документальна позапланова перевірка розпочалась 19.12.2019, тобто одночасно у дату вручення 19.12.2019 позивачу у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Таким чином, відповідач порушив порядок проведення перевірки, оскільки платнику податку не вручена копія наказу та повідомлення до початку проведення позапланової документальної невиїзної перевірки.
Релевантні правові висновки Верховного Суду щодо правомірності проведення позапланової невиїзної документальної перевірки, призначеної в порядку пункту 79.2 статті 79 ПК України, якщо повідомлення та наказ вручені в перший день проведення перевірки.
У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2024 року у справі №440/4696/18 зазначене наступне:
"У доводах касаційної скарги посилається на помилковість позиції згаданого суду, адже копія наказу про призначення перевірки та повідомлення про її проведення були направлені позивачу рекомендованим листом та отримані останньою 31 жовтня 2018 року, тобто в перший день перевірки, чим, за висновком Управління, виконано необхідні заходи, передбачені пунктами 79.1, 79.2 статті 79 ПК України, щодо ознайомлення платника податків про дату і час здійснення заходу податкового контролю. По суті стверджує, що в ході проведення документальної позапланової невиїзної перевірки встановлено обставини невключення позивачем до загального річного оподаткованого доходу 2016 року і недекларування нею суми доходу у вигляді додаткового блага, чим порушено підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними і не підлягають скасуванню.
У застосуванні положень пункту 79.2 статті 79 ПК України в взаємозв`язку з приписами пункту 42.2 статті 42 ПК України Верховний Суд дотримується усталеної позиції, згідно якої з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.
Наведене дає підстави для висновку, що у випадку надіслання копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки рекомендованим листом з повідомленням про вручення контролюючий орган має враховувати особливості, пов`язані із правилами вручення поштових відправлень в Україні.
Про обґрунтованість такого висновку свідчать і наступні зміни, що були внесені законодавцем до пункту 79.2 статті 79 ПК України. Зокрема, Законом України від 30 листопада 2021 року №1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01 січня 2022 року, пункт 79.2 статті 79 ПК України доповнено новим абзацом такого змісту: «У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу».
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 20 лютого 2020 року (справа №826/17123/18) сформулювала правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Також Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що невиконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Як приклад, можна навести постанову Верховного Суду від 15 лютого 2024 року по справі №640/9016/20.
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що наказ від 28 вересня 2018 року №2505 та повідомлення від цієї ж дати за №720 в порушення вимог пункту 78.4 статті 78, пунктів 79.2 та 79.3 статті 79 ПК України не були вручені ОСОБА_1 до початку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, що позбавило її можливості реалізації свого права на ознайомлення із ними до вчинення заходу податкового контролю та надання відповідних пояснень й документів. Ці обставини апеляційний суд визнав такими, що мають наслідком протиправність оскаржуваних актів індивідуальної дії, прийнятих відповідачем.»
Аналогічні висновки ухвалені Верховним Судом у постанові від 20.10.2021 у справі №440/3445/19:
"Втім, як встановлено судом апеляційної інстанції з наявних у справі доказів та не заперечувалось відповідачем, означений наказ та запит отримано Товариством лише 26 березня 2019 року, тобто в перший день проведення перевірки, що позбавило платника податку права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку, а також необхідних пояснень з питань, що слугували призначенню податкової перевірки.
Переглянувши судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційний суд правильно застосував норми матеріального права."
Також судом враховує, що наказ та повідомлення направлені позивачу контролюючим органом тільки 17.12.2019, тобто за три дні до початку перевірки, що не свідчить про завчасне направлення наказу та повідомлення про початок перевірки.
Таким чином, відповідач порушив порядок проведення перевірки, оскільки платнику податку не вручена копія наказу та повідомлення завчасно до початку проведення позапланової документальної невиїзної перевірки, а вручені у перший день проведення перевірки.

Щодо обставин призначення перевірки.
Суд додатково зазначає, що позивач надав документи та пояснення на запит відповідача, що передував проведенню перевірки, проте контролюючий орган, не дивлячись на надання відповіді на запит та долучених до нього документів призначив перевірки саме на підставі пп. 78.1.4 пункту 78.1 ст. 78 ПК України, зазначивши у наказі Головного управління ДПС у м. Києві від 17.12.2019 №4838, що підставою призначення перевірки є надання пояснень та їх документальних підтверджень на письмовий запит Головного управління ДПС у м. Києві від 24.10.2019 № 30787/10/26-15-05-04-05-14.
Зміст підстав призначення перевірки саме на підставі пп. 78.1.4 пункту 78.1 ст. 78 ПК України з урахуванням надання платником податку відповіді на запит із доданими документами, без обґрунтування контролюючим органом невиконання позивачем податкового обов`язку в частині надання пояснень та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, свідчить, що у контролюючого органу була відсутня підстава для призначення перевірки саме, відповідно до пп. 78.1.4 пункту 78.1 ст. 78 ПК України.
У змісті акту перевірки зазначені відомості, що позивач подав декларацію за квітень 2018 року 21.05.2018 за №9097547211.
Таким чином, судом встановлені другорядні додаткові обставини відсутності у позивача підстав для проведення перевірки без обґрунтування неповнити виконання позивачем податкового обов`язку визначеного у пп. 78.1.4 пункту 78.1 ст. 78 ПК України.
Неповнота виконання податкового обов`язку позивачем в частині надання відповіді на запит Головного управління ДПС у м. Києві від 24.10.2019 № 30787/10/26-15-05-04-05-14, у наказі від 17.12.2019 №4838 та у змісті акту перевірки не визначені, що підтверджує відсутність факту неповного виконання обов`язку позивачем.

Щодо відсутності правових підстав для надання висновку щодо суті порушення визначеного в акті перевірки та застосуванню норм матеріального права.
За змістом статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У пункті 83 постанови від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Chahal проти Об`єднаного королівства" (заява №22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України").
Також за загальним процесуальним правилом «один спір одна справа», що відповідає принципу «процесуальної економії», суд повинен ухвалювати одне судове рішення, щоб один спір вирішувався судами лише один раз, якщо є станом на момент ухвалення рішення судом по суті спору всі необхідні для цього підстави та встановлені обставини.
У змісті позову відсутні твердження щодо незаконності проведення перевірки, у той же час суд враховує правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22, якщо перевірка незаконна – то суд не має права переходити до аналізу та оцінки суті встановлених під час перевірки порушень податкового або іншого законодавства, і у змісті рішення суду не повинно бути мотивів та висновків суду щодо суті порушень податкового законодавства, встановлених під час податкової перевірки.
Суд також враховує неодноразові висновки Верховного Суду, що на новому розгляді справи, платник податку може посилатись на обставини незаконної перевірки, які не були зазначені під час первинного розгляду справи судом.
Одночасно суду зауважує про відсутність єдності у правових висновках Верховного Суду яка полягає у тому, що у правовому висновку Верховного Суду від 14.12.2023 у справі №520/20064/21 зазначене, що на новому розгляді справи, платник податку може посилатись на обставини незаконної перевірки, які не були зазначені під час первинного розгляду справи судом, проте у іншому правовому висновку Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №804/11314/15 зауважив, що на новому розгляді справи платник податку не може посилатись на обставини незаконної перевірки, які не були зазначені під час первинного розгляду справи судом, оскільки такі доводи є зміною підстав позову.
Правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22 має імперативну вказівку, що суд не має права переходити до дослідження суті порушення, якщо встановлені обставини протиправного проведення контрольного заходу, які є достатніми (мають «кумулятивний ефект») для скасування податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 21.05.2024 у справі №440/8798/22 зазначене наступне:
« 11. Однією з підстав позову щодо протиправності спірних податкових повідомлень - рішень Товариством вказано незаконність призначення та проведення перевірки, оскільки діяв передбачений пунктом 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України мораторій на проведення перевірок.
У постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Отже, доводи щодо невиконання вимог норм Податкового кодексу України щодо процедури призначення та проведення перевірки, як підстави позову, можуть бути підставою для висновку про відсутність правових наслідків такої та визнання протиправними рішень прийнятих за її наслідками, при цьому правову оцінку таким підставам суди повинні надавати в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, переходити до перевірки підстав позову по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства.
Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 червня 2022 року у справі №520/2098/19 підтримала усталену позицію Верховного Суду про те, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
Водночас мотиви та висновки судів попередніх інстанцій по суті встановлених під час перевірки порушень податкового та/або іншого законодавства не вплинули на правильність вирішення спору в цілому, проте на переконання Верховного Суду такі мотиви мають бути виключені з мотивувальних частин рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
З урахуванням вказаного колегія суддів не надає оцінки наведеним доводам контролюючого органу в касаційній скарзі в частині неправильного застосування судами норм матеріального права (по суті встановлених під час перевірки порушень позивачем норм законодавства) при відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.»
Подібність справ і відносин визначається за такими основними критеріями: суб`єктним, об`єктним і змістовним. 
Під час застосування правового висновку Верховного Суду необхідно враховувати суб`єктний склад учасників відносин, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору); об`єкт і предмет правового регулювання, однаковість матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, умови застосування правових норм (зокрема, щодо часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин); предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, установлені судом фактичні обставини.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття “подібні правовідносини”, що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін “подібні правовідносини” може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін “подібні правовідносини” - таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.
У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. 
А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин, згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.
Оскільки такий правовий висновок Верховного Суду у постанові від 21.05.2024 у справі №440/8798/22 встановлений щодо наслідків протиправної перевірки, то суд застосовує його, як подібний.
З огляду на викладене, суд з метою процесуальної економії не вважає за доцільне перейти до висновку щодо наявності суті порушення законодавства, на підставі якого прийняте податкове повідомлення-рішення контролюючим органом.
Внаслідок протиправної перевірки, здійсненої контролюючим органом, суд не надає оцінку суті порушення податкового законодавства у цій справі, всі негативні наслідки суд покладає на відповідача.

Щодо відсутності необхідності допиту свідку.
Оскільки суд здійснив висновок по суті спору внаслідок порушення процедури відповідачем проведення перевірки, то пояснення та допит свідка не мають значення для з`ясування обставин у цій справі, оскільки такий доказ спрямований на встановлення доводів позивача в частині порушень норм податкового законодавства щодо податкового обліку позивача.
За таких обставин, у суду відсутня необхідність допитувати свідка та здійснювати розгляд справи із викликом сторін.
Суд не вбачає підстав для зміни висновку щодо розгляду цієї справи у письмовому провадженні, який викладений в ухвалі суду про відкриття спрощеного провадження у справі незначної складності.

Висновки суду щодо спору.
Суд не застосовує у даному випадку надмірний формалізм щодо дотримання процедури.
Саме кумулятивний (сумарний, сукупний) ефект допущених відповідачем порушень дозволяє стверджувати, що оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень містить ознаки свавільного (недобросовісного) рішення.
Суд зазначає, що в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. Uberrimafides - найбільш добросовісний).
Подібний висновок ухвалений Верховним Судом у постанові 23 січня 2025 року у справі №240/32993/23.
Одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. 
Зокрема, він є одним з визначальних принципів "доброго врядування" і "належної адміністрації" (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до "якості" закону).
Добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, засада використання та захисту цивільних прав, якій корелює принцип добросовісності у пункт 5 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час перевірки рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Цивільні права у публічно-правовому спорі захищаються в адміністративній юстиції.
Принципи адміністративної процедури є добросовісність і розсудливість (п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України “Про адміністративну процедуру” 17 лютого 2022 року № 2073-IX).
Стаття 10 Закону України “Про адміністративну процедуру” пояснює добросовісність і розсудливість в адміністративній процедурі. Адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства. Особа зобов`язана здійснювати надані їй права добросовісно та не зловживати ними.
Принципу добросовісності (“bona fides”) корелюють доктрина римського права “venire contra factum proprium” (заборони суперечливої поведінки, інша назва принцип “естопель”) ґрунтується ще на римських максимах - “non concedit venire contra factum proprium” (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), “nemo auditur propriam turpitudinem allegans” (ніхто не може посилатися на власну ганебність або провину, щоб отримати перевагу в суді або в правових питаннях – тобто заборони отримувати вигоду від власної неправомірної поведінки). 
В основі зазначених доктрин знаходиться принцип добросовісності.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland),заява №10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), пункту 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 53 та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), пункт 38).
Встановлені судом порушення порядку проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є самостійною та достатньою підставою для скасування саме цього оспорюваного податкового повідомлення-рішення і виключно саме у цій справі.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 73 КАС встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин першої, третьої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимог и та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції». Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
За загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Європейський суд з прав людини у пункті 36 рішення у справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 року №37801/97 вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.
При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.
Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 20.04.2023 у справі №380/4746/22, від 31.05.2023 у справі №280/1255/20.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 сформувала правовий висновок, згідно з яким неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Інші доводи сторін не впливають на висновки суду у цьому рішенні.
Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
У розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Таки чином, в контексті обставин даної справи судом надана оцінка та відповідь на всі доводи позивача та відповідача, які можуть вплинути на правильне вирішення спору.
Суд задовольняє позовні вимоги, визнає протиправним та скасовує податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «Р» від 24.01.2020 №0002450504.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Позивачем сплачений судовий збір у сумі 2102,00 грн.
Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 2102,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС» (02094, Україна, Київ 94, вул. Гната Хоткевича 12, кв. 177, код ЄДРПОУ 30973582) до Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 33/19), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Хеппі Будторг» (61001, м. Харків, Майдан Героїв Небесної Сотні, б. 40/1, код ЄДРПОУ 41176214), про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві форми «Р» від 24.01.2020 №0002450504.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНТАРЕС» судові витрати зі сплати судового збору 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 копійок).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В.І. Бевза