ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

14 квітня 2026 року	Справа №160/21067/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якій позивач просить:
визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягають у не включенні до оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 від 04.06.2025 №ФД-115007, яку видано на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2025 року по справі №160/1790/25, надбавки за особливості проходження служби та премії відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704. наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , за нормами, чинними на 01.01.2023, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служби - 65% та премії 153%, обчислених з урахуванням розрахункової величин – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 (2684,00 грн.), для проведення перерахунку основного розміру пенсії з 01.02.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення суду відповідачем виготовлено довідку про розмір грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.01.2023, однак, у новій довідці розміри додаткових видів грошового забезпечення обраховано з урахуванням окладів, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 на відповідний тарифний коефіцієнт, а не станом на 01.01.2023, що суперечить нормам чинного законодавства. Позивач вважає таку позицію відповідача протиправною, у зв`язку із чим звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалою суду справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та надано термін для надання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
У відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 року у справі 160/1790/25 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними на 01.01.2023, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням та інших видів грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», для проведення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023.
Позивач зазначив, що на виконання рішення суду відповідач виготовив та надав до ГУ ПФУ довідку від 04.06.2025 року, в якій визначив розміри посадового окладу – 6870 грн.; оклад за військове звання – 2150 грн.; відсоткова надбавка за вислугу років – 50%- 4510 грн. Всього: 13530,00 грн.
Однак, до складу довідки не були включені додаткові види грошового забезпечення та премія, а саме: надбавки за особливості проходження служби - 65%, премії у розмірі - 153%.
Відповідач листом від 04.06.2025 року за вих. №7/20191/9 повідомив, що довідка була складена з урахуванням роз`яснення Департаменту фінансів МОУ від 13.10.2023 року №423/6682.
Так, позивач зазначає:
«Окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з (додаток№5), яке адресоване певному колу осіб, Міністр оборони України, керуючись пунктом 17 розділу І Порядку №260, надав повноваження встановити іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців Сил спеціальних операцій Збройних Сил України): надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі - 65% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років; щомісячну премію з 01.01.2023 - у розмірах згідно Додатку 1 до цього доручення в залежності від тарифного розряду (20 т.р. 153%).»
Вирішуючи справу по суті суд зазначає про таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Згідно зі статтею 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ). Цей Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 63 Закону № 2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Частиною 2 статті 51 Закону № 2262-ХІІ встановлено, що перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.
Кабінет Міністрів України постановою від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704), яка набрала чинності 01.03.2018, затвердив тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схему тарифних коефіцієнтів за військовим званням, а також визначив порядок виплати додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 1 пункту 5 Постанови № 704, Кабінет Міністрів України делегував керівникам державних органів (у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання) право установлювати надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.
Водночас, підпунктом 2 пункту 5 Постанови № 704 передбачено право здійснювати преміювання військовослужбовців відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів.
Механізм реалізації цього права закріплений у Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженому Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу VI Порядку № 260, військовослужбовцям щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків, при цьому розмір щомісячної надбавки встановлює Міністр оборони України.
Згідно з пунктами 1, 2 Розділу XVI Порядку № 260, розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, також встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців.
Окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з (далі Доручення № 2683/з) встановлено з 01.01.2023 року:
- надбавку за особливості проходження служби в мінімальному розмірі 65% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років;
- щомісячну премію у розмірах згідно з Додатком 1 до цього доручення, зокрема для тарифного розряду з 20 - 153% посадового окладу.
Надаючи правову оцінку природі вказаних розпорядчих документів Міністерства оборони України та їх безпосередньому впливу на обсяг пенсійних прав колишніх військовослужбовців, суд вважає за необхідне врахувати ключові висновки щодо застосування норм права, які були сформовані судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24.
Верховний Суд у згаданому рішенні вказав, що окремі доручення Міністра оборони України (зокрема № 183/уд від 16.01.2024, № 2683/з від 01.02.2023 та інші аналогічні їм документи), якими з метою виконання завдань щодо забезпечення належного соціального захисту діючих військовослужбовців у поточному бюджетному році встановлюються конкретні розміри надбавок та премій, адресовані виключно керівникам військових формувань, які входять до складу Збройних Сил України.
Такі телеграми та окремі доручення за своєю правовою суттю є виключно розпорядчими, відомчими та внутрішніми документами Міністерства оборони України. Вони носять яскраво виражений тимчасовий характер, оскільки їх дія обмежена межами поточного бюджетного року та безпосередньо залежить від обсягу наявних фінансових асигнувань, виділених на утримання Збройних Сил України, особливо в умовах правового режиму воєнного стану.
Надзвичайно важливим для правильного вирішення цього спору є той факт, що вказані доручення не містять нормативно-правових приписів загальної дії. Вони не є і не можуть прирівнюватися до рішень Кабінету Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення або про введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.
Як наслідок, ці внутрішні відомчі документи не породжують жодних правових підстав для виникнення у держави обов`язку щодо проведення масового перерахунку пенсій колишнім військовослужбовцям у розумінні імперативних вимог статей 43 та 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.
Крім того, суд звертає увагу на те, що встановлені такими відомчими наказами чи дорученнями премії та специфічні надбавки для діючих військовослужбовців об`єктивно зумовлені особливістю несення військової служби у конкретний період часу, рівнем інтенсивності праці, особистим внеском конкретного військовослужбовця в загальні результати служби, а також наявністю сформованого фонду преміювання у відповідній військовій частині. Відтак, ці стимулюючі виплати, які залежать від індивідуальних показників служби, не можуть автоматично, недиференційовано та дзеркально переноситися на правовий статус колишніх військовослужбовців-пенсіонерів як імперативна, гарантована законом і стала величина складової пенсійного забезпечення.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 520/5814/24, окреме доручення Міністра оборони України не є тією обставиною чи тим нормативно-правовим актом Уряду, з прийняттям якого закон пов`язує безумовний обов`язок уповноваженого органу оформити нову довідку про розмір грошового забезпечення із зазначенням конкретних збільшених відсоткових ставок додаткових видів грошового забезпечення.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 592/5164/16-а зробила висновок про те, що накази Міністра оборони України, якими встановлювався розмір премії для військовослужбовців, є відомчими, внутрішніми документами, які носять тимчасовий характер, не містять нормативно-правових приписів та не породжують будь-яких правових підстав для проведення перерахунку пенсії. Встановлені зазначеними наказами премії не можуть стосуватися колишніх військовослужбовців. Таким чином, встановлення премії, передбаченої наказами Міністра оборони України, не є підставою для перерахунку пенсій військовослужбовців відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Отже, окреме доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з не є обставиною, яка, відповідно до статей 43, 51, 63 Закону №2262-ХІІ є підставою для перерахунку пенсії.
Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Враховуючи викладене, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовної заяви відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова