Справа № 127/26818/25 
Провадження № 33/801/146/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач: Сало Т. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд, суддя Сало Т.Б., за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Александрова Дмитра Олександровича, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2026 року в справі про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень на користь держави з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 605,60 грн судового збору в дохід держави.
Не погодившись із вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
У скарзі зазначає про позицію захисту, яка полягає в штучному створені поліцейськими умов для складання протоколу за ст. 130 КУпАП, а вимога про огляд висувалась без належних законних підстав, і з порушенням установленого порядку. Дії поліцейських, їхні роз`яснення та поведінка суперечать змісту службових матеріалів, зокрема рапорту, суперечать обов`язковим вимогам застосування положень ст. 266 КУпАП щодо відсторонення від керування за наявності підстав вважати, що водій перебуває у стані сп`яніння.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши захисника Шкамбарного М.В., який підтримав апеляційну скаргу із зазначених у ній підстав, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
У ст. 280 КУпАП зазначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 24.08.2025 серії ЕПР1 № 432561, 24.08.2025 о 06.50 год. в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 79, ОСОБА_1 керував ТЗ ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: неприродна блідість; поведінка, що не відповідає обстановці; звужені зіниці, які не реагують на світло. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки при безперервній фіксації на портативний відеореєстратор.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачено відповідальність, в тому числі, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Для притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП доведенню підлягає як факт керування особою транспортним засобом, так і факт відмови водія від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Всі обставини у справі про адміністративне правопорушення встановлюються на підставі доказів.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками.
При перегляді справи, апеляційним судом було досліджено єдиний належний доказ – відеозапис з бодікамери одного із поліцейських, яким фактично підтверджується вся позиція захисника.
При цьому, поліцейський повинен виконувати свої службові обов`язки відповідно до своїх повноважень, керуючись принципом законності, тобто кожна дія поліцейського повинна грунтуватись на правилах, які прописані нормами закону та підзаконними актами.
Відповідно до вимоги ч. 3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
З відеозапису встановлено, що поліцейські зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , але з відео не вбачаються причини зупинки транспортного засобу. 
Відповідно до Закону України «Про національну поліцію», одним із видів превентивних поліцейських заходів є зупинення транспортного засобу (п.4 ч.1 ст. 31).
Відповідно до частини 2 цієї статті, під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.
ОСОБА_1 не пояснили підстави його зупинки, що вже є порушенням поліцейськими вищезгаданих вимог закону.
Також, апеляційний суд наголошує, що процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан наркотичного та оформлення результатів такого огляду врегульована Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735.
Відповідно до пункту 2 Розділу 1 згаданої Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 4 Розділу І цієї Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: 
- наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння: порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці (крім запаху алкоголю з порожнини рота);
- звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; 
- сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; 
- почервоніння обличчя або неприродна блідість.
За змістом п. 12 Розділу II Інструкції, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного сп`яніння згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Ключовою у цих нормах підставою для проходження огляду, а отже і для вимоги поліцейського пройти огляд, є наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння.
Відповідно до ст. 57 Конституції України, кожному гарантується право знати свої права і обов`язки.
З вказаних норм випливає, що вимогу водієві пройти огляд на стан сп`яніння можливо висунути лише у випадку, коли поліцейським встановлено наявність у водія ознак наркотичного сп`яніння, про що він повинен повідомити водія, і лише після цього поліцейський висуває вимогу водієві пройти огляд на стан будь-якого сп`яніння.
На відеозаписі зафіксовано, як після зупинки транспортного засобу, поліцейський без оголошення водієві про виявлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння (поліцейський не називає жодної), запитує чи готовий водій пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 погодився.
Отже, поліцейським з самого початку вже порушено порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Однак, в подальшому, не закінчивши огляд водія на стан алкогольного сп`яніння, при перевірці документів водія, поліцейським було встановлено, що ОСОБА_1 щось пов`язує зі статтею 309 КК України (незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту), і одразу поліцейський змінює свою позицію і запідозрює, що водій може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, і знову поліцейський не озвучує водієві ознаки наркотичного сп`яніння.
Тобто, поліцейський не виявивши у водія ознак алкогольного сп`яніння, а в подальшому і ознак наркотичного сп`яніння, керуючись лише інформацією з бази МВС (причетність водія до ст. 309 КК України) безпідставно пропонує водієві проїхати до лікарні, що є також грубим порушенням закону.
У кожній справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, поліцейські повинні зупинити транспортний засіб на законних підставах і роз`яснити водієві причини зупинки, а виявивши при розмові у водія ознаки алкогольного чи наркотичного сп`яніння, повинен вказати йому на ці ознаки і висунути вимогу пройти огляд на стан сп`яніння. Інформація з бази МВС не може бути підставою для підозри, що водій перебуває в стані наркотичного сп`яніння, а отже і підставою для висування вимоги пройти огляд.
Крім цього, апеляційний суд вважає, що при спілкуванні з водієм, поліцейські чинили певний психологічний тиск, який проявився в тому, що поліцейський, усвідомлюючи, що у водія не має ознак ні алкогольного, ні наркотичного сп`яніння, не звертаючи увагу на категоричні заперечення водія щодо законності зупинки (адже не порушував правил дорожнього руху), і його заперечення щодо перебування в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, продовжив безпідставно пропонувати йому проїхати до лікарні, роз`яснюючи наслідки для водія в разі згоди пройти огляд, а саме те, що якщо буде виявлено, то заберуть права та автомобіль, а вразі незгоди - поїде собі далі, але все одно буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Така поведінка поліцейського має форму провокації до прийняття для них зручного рішення водієм, а саме відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, адже це і спрощує і прискорює роботу.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п. 21-22 рішення у справі «Надточій проти України», п. 33 рішення у справі «Гурепка проти України»). Тому, при розгляді справи про адміністративне правопорушення слід зважати на норми кримінального процесуального закону, зокрема, те, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 373 КПК України).
Європейський суд з прав людини у рішенні від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви» зазначив, що провокація злочину має місце, коли поліцейські або особи, які діють за їх вказівками не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто порушення справи та здобуття доказів, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який у іншому разі не був би вчинений. 
Суспільний інтерес не може виправдовувати використання доказів, отриманих за допомогою провокації.
У даній справі, на думку апеляційного суду, мала місце провокація вчинення правопорушення, тобто змушування водія відмовитись від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Як вже зазначалось вище, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд зважає на всі обставини в їх послідовності та сукупності: безпідставна (незаконна) зупинка авто – вимога пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння без видимих ознак алкогольного сп`яніння – незавершена процедура проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння при згоді на це водія – встановлення причетності ОСОБА_1 до кримінального правопорушення – пропозиція пройти огляд на стан наркотичного сп`янінні за відсутності відповідних ознак сп`яніння у водія, і ці обставини разом з провокаційними діями поліцейських виключають вину ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення, яке йому інкримінують. Тобто, в даному випадку відсутня суб`єктивна сторона складу адміністративного - вина.
Враховуючи викладене, наявні підстави для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2026 року в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Т.Б. Сало