РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2026 року	Справа № 495/338/26	
 	Номер провадження 2-а/495/16/2026	

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Братків І. І., 
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Білгороді-Дністровському адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
19.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Короткий виклад позицій позивача.
Позовні вимоги мотивує тим, що поліцейським відділення поліції №1 (м. Малин) Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Довгою Інною Володимирівною неправомірно винесено щодо мене постанову про адміністративне правопорушення від 14.01.2026 серії ЕНА №6511688 за ч.1 ст.121-3 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн.
В гр.5 оскаржуваної постанови зазначено, що начебто я «керував транспортним засобом, де номерний знак не можливо зчитати з відстані 20 метрів чим порушив п.2.9.в ПДР». Водночас законодавство не передбачає відповідальності за такі дії як «номерний знак не можливо зчитати з відстані 20 метрів». Однак законодавство передбачає відповідальність за «керування із забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів».
При цьому, в постанові інспектором зроблено висновок, що зазначеними діями скоєно правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП – «Керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака», яке передбачає накладення штрафу в розмірі 1190 грн.
Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме перед початком руху він перевірив справність всіх ламп освітлення. 
Позивач не міг передбачити, що під час руху виникне технічна несправність однієї з двох ламп освітлення заднього номерного знаку і не міг це виявити під час руху жодним чином. Це не призвело до будь-яких наслідків. Позивач вказує, що він керував автомобілем з належно освітленими та читабельними номерними знаками зі справною одною із двох ламп освітлення номерних знаків До того ж закон передбачає продовження руху коротшим шляхом до місця стоянки чи ремонту. Водночас інспектора не цікавила безпека дорожнього руху, інспектора цікавило складення постанови для виконання показників у роботі по кількості складених постанов (Розділ II позову); дії, які інспектор поклав в основу оскаржуваної постанови не можливо зчитати з відстані 20 метрів», у вигляді «номерний знак не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП , оскільки закон не встановлює відповідальності за саме по собі твердження про «неможливість зчитування номерного знака з відстані 20 метрів» без встановлення та доведення передбачених законом ознак, зокрема факту забруднення номерного знака або інших дій, що унеможливлюють його ідентифікацію. Тому притягнення його до адміністративної відповідальності здійснено за діяння, яке не охоплюється диспозицією ч.1 ст.121-3 КУпАП, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню через відсутність у моїх діях складу адміністративного правопорушення.
Позивач вказує, що 14.01.2026 він виїхав на транспортному засобі у приватних справах. Перед виїздом він перевірив справність усіх світлових приладів, які були справними.
Під час руху автомобіль позивача було зупинено працівниками поліції. Після зупинки автомобіля, до його транспортного засобу підійшов поліцейський і як причину зупинки інспектор повідомив: «У вас не світить одна з двох ламп освітлення номерних знаків».
Позивач вийшов з автомобіля, щоб перевірити справність ламп освітлення номерних знаків, і, як виявилося, одна з двох ламп дійсно не світила, але світила друга лампа освітлення, яка нормальним чином працювала та достатньо освітлювала номерні знаки.
У відповідь він повідомив, що перед виїздом перевірив справність усіх світлових приладів і кожен був справний. Однак під час руху у зв`язку з незадовільним станом дороги одна лампа освітлення могла вийти з ладу. При цьому на місці водія під час руху він не міг бачити, що у дорозі виникла така несправність однієї з двох ламп освітлення.
У відповідь інспектор сказав, що одна лампа недостатньо освітлює номерний знак і що він «винесе постанову». Але його запросили в їх автомобіль і там вручили оскаржувану постанову.
Аргументи позивача щодо відсутності жодного правопорушення з його боку інспектор до уваги не взяв та виніс незаконне, на думку позивача, рішення про накладення на нього стягнення без наявності складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку з вище викладеним просить скасувати постанову від 14.01.2026 серії ЕНА №6511688 про накладення адміністративного стягнення, винесену Поліцейським відділення поліції №1 (м. Малин) Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Довгою Інною Володимирівною, відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121-3 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відзив на позовну заяву.
28.01.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУНП в Житомирській області з якого вбачається наступне.
Дослідивши матеріали справи ГУНП в Житомирській області вважає, що позовні вимоги Позивача є безпідставними та необґрунтованими у зв`язку з наступним: Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених нею завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію"). Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною 1 статті 121-3 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Зі змісту постанови вбачається, що 14.01.2026 о 17 год. 06 хв. по вул. Суворова, 99 в м. Малин Житомирської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки Т13110, номерний знак НОМЕР_1 , у якого номерний знак неможливо зчитати з відстані 20 м, чим порушив п.п. 2.9 в Правил дорожнього руху України.
У п.п. 2.9 в Правил зазначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також неосвітленим (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутим.
У зв`язку з порушенням вищевказаних норм, поліцейським ВП №1 (м. Малин) Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області сержантом поліції Довгою Інною Володимирівною винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 гривень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі "O'Halloran and Francis v. the United Kingdom" будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем (транспортними засобами) знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем (транспортний засіб) може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями( т/з), погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Отже, водій при керуванні автомобілем (т\з) зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.
В даному випадку Позивач порушив ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Причиною зупинки ОСОБА_1 , згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», стало порушення ним вимог Правил дорожнього руху України, а саме п.п. 2.9в Правил дорожнього руху України. Відповідно до п.п. 2.9в Правил, водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що:
-не належить цьому засобу;
-не відповідає вимогам стандартів;
-закріплений не в установленому для цього місці;
-закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м;
-неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;
Частиною 1 ст. 121-3 КУпАП передбачено, що керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6511688 від 14.01.2026 року винесена у зв`язку із порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, цей факт підтверджується матеріалами справи.
У зв`язку з викладеним просить ухвалити судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягненні з Головного управління національної поліції в Житомирській області судового збору відмовити в повному обсязі.
Відповідь на відзив.
28.01.2026 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відповідь на відзив з якого вбачається наступне.
Позивач акцентує уавгу суду, що у позові він вказував, що він керував автомобілем з належно освітленими та читабельними номерними знаками зі справною одною із двох ламп освітлення номерних знаків. Пунктом 6.1 ДСТУ 3649:2010 визначено, що обов`язковою для всіх категорій транспортних засобів є наявність ліхтаря освітлення номерного знаку білого кольору у кількості не менше ніж 1. Він керував автомобілем з належно освітленими та читабельними номерними знаками зі справною одною із двох ламп освітлення номерних знаків зі справною одною із двох ламп освітлення номерних знаків.
Відповідач не надав жодних доказів порушення в моїх діях. Лише висловлює надумані суб`єктивні припущення. Таких доказів і не могло існувати, оскільки я не порушував ПДР. Постанова складена інспекторами лише заради показників по кількості складених постанов.
Законом передбачено обов`язок доведення факту правопорушення і визначено перелік можливих доказів. При цьому, умисні надумані звинувачення інспектора про вчинення начебто адміністративного правопорушення без належних та допустимих доказів, визначених ст.251 КУпАП, зокрема без належної фото чи відеофіксації порушення чи пояснень свідків не може доводити винуватість особи.
Єдиним нібито доказом вчинення правопорушення є сама оскаржувана постанова. Однак зазначена постанова є саме предметом спору і не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів, оскільки постанова є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення.
У справі відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт порушення, що є обов`язковою умовою для притягнення до адміністративної відповідальності. Усі обставини ґрунтуються виключно на припущеннях інспекторів без жодного підтвердження у вигляді відеозаписів, свідчень чи інших належних доказів. Натомість існує чітке та логічне пояснення подій, яке може бути підтверджене свідком. За таких умов відсутність доказів не може тлумачитись на користь органу, що склав постанову, а сама постанова не може розглядатись як доказ вини. Це свідчить про необґрунтованість і незаконність винесеного рішення та підтверджує наявність підстав для його скасування.
У відзиві відповідач посилається виключно на пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову. При цьому саме ці особи є службово пов`язаними, зацікавленими у підтримці дій один одного, що виключає їхню об`єктивність. Їхні пояснення не підтверджені жодними сторонніми, незалежними та об`єктивними доказами.
Крім того, сам інспектор, який виніс постанову, є прямо зацікавленою особою, оскільки саме його дії оскаржуються у цій справі. Практика підтверджує, що у більшості випадків інспектори умисно складають постанови задля формального покращення показників у роботі, особливо в умовах системного тиску щодо кількісного виконання планів.
Зазначене дає підстави вважати, що пояснення таких поліцейських не можуть розглядатися як належні та допустимі докази відповідно до ст.251 КУпАП, оскільки вони не є об`єктивними і не підкріплені жодними технічними чи сторонніми доказами.
Отже, виключна зосередженість позиції Відповідача на словах зацікавленого інспектора, без підтвердження іншими передбаченими законом доказами, не може свідчити про встановлення факту правопорушення. Такі пояснення повинні розглядатися судом критично, як спроба зацікавленої сторони маніпулювати фактами з метою утримання постанови в силі.
Таким чином, оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, а саме перед початком руху я перевірив справність всіх ламп освітлення. Позивач вказує, що не міг передбачити, що під час руху виникне технічна несправність однієї з двох ламп освітлення заднього номерного знаку і не міг це виявити під час руху жодним чином. Це не призвело до будь-яких наслідків. Він керував автомобілем з належно освітленими та читабельними номерними знаками зі справною одною із двох ламп освітлення номерних знаків. До того ж закон передбачає продовження руху коротшим шляхом до місця стоянки чи ремонту. Водночас інспектора не цікавила безпека дорожнього руху, інспектора цікавило складення постанови для виконання показників у роботі по кількості складених постанов (Розділ II позову); дії, які інспектор поклав в основу оскаржуваної постанови, у вигляді «номерний знак не можливо зчитати з відстані 20 метрів» не утворюють складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, оскільки закон не встановлює відповідальності за саме по собі твердження про «неможливість зчитування номерного знака з відстані 20 метрів» без встановлення та доведення передбачених законом ознак, зокрема факту забруднення номерного знака або інших дій, що унеможливлюють його ідентифікацію. Тому притягнення його до адміністративної відповідальності здійснено за діяння, яке не охоплюється диспозицією ч.1 ст.121-3 КУпАП, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню через відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення (Розділ III позову).
З огляду на викладене, відзив не містить жодних розумних юридичних мотивів на спростування моїх аргументів, а також не містить доказів порушення і не містить доказів розгляду справи за встановленою процедурою. Отже, відзив побудовано виключно на словесних маніпулятивних судженнях, що повністю суперечать фактичним обставинам справи та наявним доказам у справі. А тому вважає, що оскаржувана постанова поліції є протиправною та підлягає скасуванню.
Рух справи у суді.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2026 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.
У судове засідання 02.02.2026 позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак у прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати без його участі.
Представник відповідача ГУНП в Житомирській області у судове засідання не з`явився, однак у прохальній частині поданого ними відзиву на позовну заяву просили справу розглядати без представника відповідача ГУНП в Житомирській області.
Згідно з ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У зв`язку з неприбуттям сторін у судове засідання сторін на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду.
Предметом оскарження у цій справі є постанова поліцейського ВП №1 (м. Малин) Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області сержанта поліції Довга І.В. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,з афіксоване не в автоматичномурежимі серії ЕНА №6511688 від 14.01.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн.
Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет законності оскаржуваної постанови, оцінивши її на предмет відповідності верховенству права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Нормами ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України). Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з п. 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.
Притягнути до адміністративної відповідальності можна лише ту особу, яка вчинила дії, що мають ознаки адміністративного правопорушення, та яка є або може бути суб`єктом адміністративного правопорушення.
Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема поліцейського, а також встановлення ним факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху - частини перша і друга статті 121-3. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №6511688 від 14.01.2026 вбачається, що 14.01.2026 о 17:06 год. за адресою: м. Малин, вул. Суворова, 99 водій керував транспортним засобом де номерний знак не можливо зчитати з відстані 20 м., чим порушив п.2.9.в. ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Пунктом 1.1 ПДР встановлено, що ці Правила встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.п. 1.3, 1.9 ПДР).
Положеннями ч.1ст.121-3 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знаку, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Відповідно до 2.9.в. ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий;
Таким чином, діюче законодавство чітко та однозначно забороняє експлуатацію транспортних засобів без номерного знаку або з номерними знаками, які закріплені у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим.
В силу положень ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення.
Згідно з ч. 1 ст. 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч. 1, 2 ст. 76 КАС України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не надано жодних доказів того, що номерний знак не освітлювався, або його не можливо було зчитати з відстані 20 м. 
Будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови, не надано.
Оскаржувана постанова є фіксацією подій, за які особа притягується до адміністративної відповідальності.
Будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність умислу у вчиненні позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, відповідачем до суду не надано.
Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд робить висновок, що матеріали справи не містять даних на підтвердження факту порушення ОСОБА_1 ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а саме не зафіксовано, що номерний знак не освітлювався або його не можливо було зчитати з відстані 20 метрів, внаслідок чого наявні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: (1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; (2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; (3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; (4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; (5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст. 278 КУпАП).
Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У рекомендаціях № R (91) 1 Комітету Ради Європи Державам-Членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991р. рекомендовано керуватись у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Враховуючи постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а, у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови, а тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Аналізуючи зазначене вище у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови поліцейського ВП №1 (м. Малин) Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області сержанта поліції Довга І.В. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6511688 від 14.01.2026, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1190,00 грн.
При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, понесені судові витрати за подання адміністративного позову у розмірі 665,60 гривень, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,9,72-78,242,243,244,246,286 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов  ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову серії ЕНА №6511688 від 14.01.2026 про адміністративне правопорушення у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121-3 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190,00 грн.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Повне найменування сторін:
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Житомирській області, код ЄДРПОУ 40108625, адреса: м. Житомир, вул. Старий Бульвар, буд. 5/37.

Суддя    Ірина БРАТКІВ