Справа № 134/470/25
2/134/135/2026
Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
03 лютого 2026 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.
з участю: секретаря судового засідання Васільєвої Н.Г.
представника позивачки – адвоката Мисенко К.В.
представника відповідача – адвоката Новікова І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

27 березня 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, яка надійшла від представника позивачки – адвоката Мисенко К.В. через систему «Електронний суд» 12 вересня 2025 року, просить поділити майно, яке належить на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , наступним чином:
- визнати за нею (позивачкою) право особистої приватної власності на 8190 акцій ПАТ «ЗНКІФ «ПРАЙМ ЕССЕТС КЕПІТАЛ» (код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань 33549199, депозитарний код рахунку в цінних паперах 405019 UA10000029), грошові кошти на рахунках відповідача в АТ «МІБ» – 21 998,28 євро, 29 194,65 доларів США, 19,84 фунтів стерлінгів, 26 671,26 гривень, що станом на дату подання заяви відповідно до курсу НБУ становить 2 235 411,73 грн., грошові кошти на рахунках відповідача в АТ «РВС Банк» – 786 965,32 гривні, 10 700 доларів США, 12 000 євро, що станом на дату подання заяви відповідно до курсу НБУ становить 986 660,42 грн., грошові кошти на рахунках позивачки в АТ «МІБ» – 47 338 гривень, 1 255 049,16 доларів США, 63 999,44 євро, 1,07 фунтів стерлінгів, що станом на дату подання заяви відповідно до курсу НБУ становить 55 199 061,07 грн., готівкові кошти – 3 179 150 євро, що станом на дату подання заяви відповідно до курсу НБУ становить 143 343 422,69 грн.;
- визнати за відповідачем ОСОБА_2 право особистої приватної власності на мотоцикл HONDA CMX 1100D, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2021, дата набуття права власності 08.06.2021 року, вартість 433 314 гривень, напівпричіп KING TRAILERS GTS443-17.5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 2001, дата набуття права власності 23.08.2022 року, вартість 219 500 гривень, автомобіль легковий VOLVO S90 2.0 T8 INSCRIPTION, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2021, дата набуття права власності 21.01.2022 рік, вартість 2 375 311 гривень, нараховану, але невиплачену частину прибутку правового утворення без статусу юридичної особи Сіквент (Швайц) АҐ (попереднє найменування: Ротшильд Траст (Швейц) АҐ) [Sequent Schweiz AG - formerly known as Rothschild Trust Schweiz AG] відповідно до рішення від 27 вересня 2024 року у розмірі 20 000 000 доларів США, що станом на дату подання заяви відповідно до курсу НБУ становить 832 892 000 грн., готівкові кошти у розмірі 3 190 905 107,3 грн., що включає: 63 809 240 доларів США, що станом на дату подання заяви відповідно до курсу НБУ становить 2 657 310 276,10 грн., 486 408 563 грн., 875 500 фунтів стерлінгів, що станом на дату подання заяви відповідно до курсу НБУ становить 47 186 298,20 грн., картини та інші предмети мистецтва: ОСОБА_3 «Копія картини Мурильо «Різдво Богородиці» полотно (дубльоване), олійна фарба, ОСОБА_4 «Римська красуня з голубами» полотно, олійна фарба, ОСОБА_4 «Поцілунок» полотно (дубльоване), олійна фарба, ОСОБА_5 «Капрі» полотно, олійна фарба, ОСОБА_6 «Козаки на Чорному морі» полотно, олійна фарба, Атрибутування як Лука Джордано, Католицька милість, полотно, олія, ОСОБА_7 «Портрет чоловіка в окулярах» полотно, олія, 1846 рік, ОСОБА_8 «Берег річки взимку» полотно, олія, Левітан Ісаак Ілліч «Болото ввечері» полотно, олія, 1882 рік, Айвазовський «Хвиля» полотно, олія, 1848 рік, Айвазовський «Рибальський човен з Російським торговим бригом на якорі» полотно, олія, 1891 рік, Платонов Харитон «Дівчинка у джерела» полотно, олія, 1891 рік, ОСОБА_9 «Балерина в зеленій сукні» полотно, олія, 1921 рік, ОСОБА_9 «Сутінки» полотно, олія, 1926 рік, ОСОБА_10 «В ночі» полотно, олія, ОСОБА_11 «Сільський пейзаж з церквою» полотно, олія, 1872 рік, ОСОБА_12 «Лісний захід» полотно, олія, 1895 рік, ОСОБА_13 Котарбінський «Танець» полотно, олія, Володимир Єгорович Маковський «Проповідь в Українській церкві» полотно, олія, Вільгельм Олександрович Котарбінський «Схід місяця» дошка, олія, Володимир Єгорович Маковський «Перший по дороги з Києва», 1888 рік, ОСОБА_14 «Сцена з Італійської життя» папір, олівець, ОСОБА_15 «Озеро в Горах», 1908 рік, ОСОБА_16 «Зимовий пейзаж» полотно, олія, ОСОБА_12 «Натюрморт з вазою з гілкою червоної смородини» полотно, олія, 1919 рік, В.Д. Полєнов «Перший сніг» картина, олія, полотно, Г.П. Кондратенко (1854-1924) «Кримський пейзаж з возами» олія, полотно, І.І. Левітан «Пейзаж з річкою» чи «Річка, Краєвид» полотно, олія, Сер Пітер Пауль Рубенс «Святий Михайло, що усмиряє Люцифера» дошка, олія, Ян Брюгель ІІ «Алегорія води» дошка, олія, Алесандро Філіпепі «Мадонна з дитиною» темпера, дерево, олія, Еухеніо Лукас Веласкес «Бій биків» полотно, олія, Джовані Батіста Сальві «Мадонна під час молитви» олія, полотно, А.В. Дейк «Розіп`ятий Ісус, обожнюваний святим Домініком Катериною Сієнською» дубова рама, олія, Ель Греко і Студія «Благовіщення» полотно, олія, Бартоломе Естебан Мурільйо «Непорочне зачаття» полотно, олія, Гвідо Рені «Каяття Святого Петра» полотно, олія, Тіціан «Каяття Марія Магдаліна» олія, полотно, Гвідо Рені «Св. Маргарет Антіохійський», Р. Фрателлі «Молода дівчина з йоркширським тер`єром і кошеням», Франческо Боттічіні «Мадонна та дитина з немовлям Святого Іоанна Хрестителя у пейзажі», 15 століття, Джованні Антоніо Согліані «Мадонна з немовлям», П`єр Огюст Ренуар «Шале Бланше Пірсона в Пурвілль» полотно, олія, Ренуар «Жінка в зеленому кріслі», близько 1900 року, полотно, олія, Рене Магрітт «Обіцянка» гуаш та олівець на папері, 1950 рік, Сальвадор Далі статуетка Слон (загальна вартість картин та інших предметів мистецтва станом на дату подання позову становить 100 400 000 євро, що відповідно до курсу НБУ становить 4 526 895 440 грн.); 
- решту майна подружжя залишити у спільній сумісній власності сторін.
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що з 08 вересня 1984 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого ними набуте майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю, а отже вони мають право на поділ цього майна. 
Сторони попередньо досягли усної домовленості про поділ між ними відповідних об`єктів майна. Однак, станом на день подання позову вони позбавлені можливості укласти договір щодо поділу майна, оскільки Указом Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/2025 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», згідно якого до фізичних осіб, зокрема до відповідача, застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), серед яких є безстрокове блокування активів – тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними; заборона на набуття у власність земельних ділянок та інші. 
Позивачка вказує, що в зв`язку із накладенням на її чоловіка вищевказаних санкцій, вона позбавлена реальної можливості ефективно здійснювати своє право власності на майно, яке належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, відтак вважає за необхідне звернутися до суду з даним позовом.
Дана справа надійшла на розгляд судді Крижопільського районного суду Вінницької області Кантонистої О.О. 11 грудня 2025 року після задоволення заяви про самовідвід від розгляду цієї справи судді Крижопільського районного суду Вінницької області Лабая О.В. й ухвалою від 12 грудня 2025 року суддя Кантониста О.О. прийняла справу до свого провадження та призначила підготовче засідання на 10 год. 30 хв. 08 січня 2026 року.
Ухвалою від 08 січня 2026 року відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем ОСОБА_2 ; закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 03 лютого 2026 року.
В судовому засіданні представник позивачки – адвокат Мисенко К.В. підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов, вказавши, що сторони перебувають у шлюбі понад 40 років та наразі не мають можливості поділити набуте у шлюбі майно в позасудовому порядку. Сторони погодили розподіл майна з урахуванням значення окремих предметів для кожного з них, спору щодо вартості цього майна також немає, при цьому права третіх осіб жодним чином не порушуються. На позивачку не поширюється дія санкцій, накладених на відповідача, проте через них вона позбавлена можливості розпоряджатися та користуватися своєю частиною спільного майна.
Представник відповідача – адвокат Новіков І.С. зазначив, що відповідач повністю визнає позов. Оскільки для сторін закритий механізм вирішення спору в позасудовому порядку, тому позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав. 
Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Відтак, після судових дебатів, враховуючи обставини справи, суд вирішив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення і оголосив, що судове рішення буде проголошено 13.02.2026 року о 10 год. 00 хв.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що сторони з 08 вересня 1984 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 08.09.1984 року.
Майно, що є предметом позову у цій справі, набуте сторонами під час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, наданими стороною позивача, а саме: копією договору купівлі-продажу транспортного засобу - мотоциклу HONDA CMX 1100D, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , № 21-06-180 від 8 червня 2021 року; копією акта приймання-передачі транспортних засобів від 8 червня 2021 року; копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ; копією свідоцтва про реєстрацію автомобіля VOLVO S90, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; фотокопією накладної на автомобіль VOLVO S90, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; копією договору купівлі-продажу напівпричіпа, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , марка KING, модель TRAILERS GTS443-17.5, № 599 від 23 серпня 2022 року; копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 ; витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб щодо ПАТ «ЗНКІФ «ПРАЙМ ЕССЕТС КЕПІТАЛ»; копією структури власності ПАТ «ЗНКІФ «ПРАЙМ ЕССЕТС КЕПІТАЛ»; копією Статуту Відкритого акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд Петра Порошенка»; копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Відкритого акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд Петра Порошенка; копією Протоколу № 3 Установчих зборів засновників Відкритого акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд Петра Порошенка» від 21 червня 2005 року; копією платіжного доручення № 48 від 15 червня 2005 року; копією виписки № 6242 по операції; копією витягу з протоколу № 4 від 24 листопада 2005 року; копією протоколу рішення про затвердження проспекту емісії та випуск акцій; копією виписки з особового рахунку від 27 січня 2006 року; копією виписки № 6715 по операції; копією журналу обліку розміщення простих іменних акцій; копією балансу ПАТ «ЗНКІФ «ПРАЙМ ЕССЕТС КЕПІТАЛ» станом на 31 грудня 2024 року; копіями виписок з рахунків позивачки та відповідача у AT «МІБ»; копією виписки з рахунку відповідача в AT «РВС Банк» від 13 травня 2025 року; копіями електронних декларацій позивачки та відповідача, поданих 30 квітня 2025 року; копіями митних та товаросупровідних документів. 
Судом також встановлено, що у межах кримінального провадження № 22016130000000212 від 19.09.2016 року ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 січня 2022 року (справа № 757/156/22-к) накладено арешт на майно, яке входить до предмету позову у даній справі, а саме: на частки ОСОБА_2 в публічному акціонерному товаристві «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «ПРАЙМ ЕССЕТС КЕПІТАЛ», ідентифікаційний код юридичної особи 33549199, а саме: акції прості бездокументарні іменні у кількості 8190 (номінальна вартість 1000), відсоток від загальної кількості 78,9398 %; грошові кошти на рахунках ОСОБА_2 в АТ «Міжнародний Інвестиційний Банк» (ЄДРПОУ 35810511); картини: ОСОБА_3 «Копія картини Мурильо «Різдво Богородиці» полотно (дубльоване), олійна фарба, ОСОБА_4 «Римська красуня з голубами» полотно, олійна фарба, ОСОБА_4 «Поцілунок» полотно (дубльоване), олійна фарба, ОСОБА_5 «Капрі» полотно, олійна фарба, ОСОБА_17 «Козаки на Чорному морі» полотно, олійна фарба, ОСОБА_7 «Портрет чоловіка в окулярах» полотно, олійна фарба, 1846 рік, ОСОБА_8 «Берег річки взимку» полотно, олійна фарба, Левітан Ісаак Ілліч «Болото ввечері» полотно, олійна фарба, 1882 рік, ОСОБА_18 «Рибальський човен з бортовим бригом на якорі», полотно, олійна фарба, 1891 рік, Платонов Харитон «Дівчина у джерела» полотно, олійна фарба, 1891 рік, ОСОБА_9 «Балерина в зеленій сукні» полотно, олійна фарба, 1921 рік, ОСОБА_9 «Сутінки» полотно, олійна фарба, 1926 рік, ОСОБА_5 «В ночі» полотно (дубльоване на картон), олійна фарба, ОСОБА_19 «Сільський пейзаж з церквою» полотно, олійна фарба, 1872 рік, ОСОБА_8 «Лісний захід» полотно, 1895 рік, олійна фарба.
Крім того, рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеним в дію Указом Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/20251 до відповідача ОСОБА_2 (п. 4 Додатку до вказаного рішення) відповідно до Закону України «Про санкції» застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), а саме: 1) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення (безстроково); 2) блокування активів – тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (безстроково); 3) обмеження торговельних операцій (повне припинення); 4) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); 5) запобігання виведенню капіталів за межі України; 6) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; 7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах; 8) заборона користування радіочастотним спектром України; 9) обмеження або припинення надання електронних комунікаційних послуг і використання електронних комунікаційних мереж (повне припинення); 10) заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб – резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом; 11) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України (повна заборона); 12) заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність; 13) запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю; 14) припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони; 15) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності; 16) заборона на набуття у власність земельних ділянок; 17) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (заборона укладення договорів та вчинення правочинів; заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, виданих цією особою; заборона виплати дивідендів або інших платежів, пов`язаних із корпоративними правами (правом власності на частку, акції, паї) на користь особи щодо якої застосовані санкції та осіб, що діють від її імені).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 – на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18)).
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-84гс20)).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову
в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц (провадження № 14-545цс19), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21)).
Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У свою чергу суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 450/2875/19 (провадження № 61-5051св22).
У даній справі підставою для звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя позивачка вказує неможливість укладення з відповідачем договору щодо поділу майна через накладення на останнього санкцій. 
Законом, що регулює, в тому числі, майнові права подружжя є Сімейний кодекс України (далі - СК України).
Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (стаття 69 СК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Також Верховний Суд України у пункті 22 цієї ж постанови роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Водночас Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц вказав, що поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу і накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси позикодавця і направлений на недопущення стягнення заборгованості за договором позики за рахунок майна боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Згідно послідовної правової позиції Верховного Суду, висновки якого у справах є обов`язковими для судів першої інстанцій, щодо недопущення фраудаторності поділу майна подружжя, під яким розуміється зловживання правом на поділ майна подружжя, коли цей поділ використовується для уникнення виконання зобов`язань, в період, коли майно перебуває під санкціями, арештом, для уникнення чи ускладнення виконання зобов`язань або судових рішень, головними ознаками фраудаторності поділу майна є відсутність реального спору між подружжям щодо такого поділу та штучно створений спір, головною метою якого є намагання перевести майно зі статусу спільної сумісної власності подружжя в статус особистої приватної власності одного з подружжя та у такий спосіб вивести певне майно з-під санкцій, арештів тощо, а також запобігти іншим можливим негативним майновим наслідкам для родини.
Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18), від 09 лютого 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18).
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у подібних правовідносинах висловив правові висновки про неможливість поділу майна подружжя за наявності ознак фраудаторності такого поділу.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідач повністю визнав позовні вимоги, про що подав відповідну заяву, на час звернення позивачки з позовом про поділ майна подружжя на частину майна, яке є предметом поділу між сторонами, накладено арешт, відповідач перебуває під санкціями згідно Указу Президента України від 12 лютого 2025 року № 81/2025 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 12 лютого 2025 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», які передбачають, зокрема, безстрокове блокування активів – тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.
У постанові ВП ВС від 6 липня 2023 року у справі № 9901/376/21 зроблено висновок щодо правової природи санкцій, згідно якого тимчасове обмеження права позивача користуватися та розпоряджатися належним йому майном дійсно є втручанням держави у його право на мирне володіння майном. Водночас, таке втручання держави у вказане право ґрунтується на вимогах, зокрема, Закону № 1644-VII «Про санкції» та має легітимну мету забезпечити контроль за власністю особи, яка може нести загрозу національним інтересам України. Такий контроль за Законом № 1644-VII є необхідним для ефективного реагування держави на загрози її безпеці в умовах агресії росії проти України. Зокрема він є заходом, який наша держава вживає, перебуваючи у стані самооборони згідно зі статтею 51 Статуту ООН. Втручання у право позивача на мирне володіння майном не позбавляє права власності на таке майно, а лише на певний час обмежує можливість реалізації цього права в Україні. Крім того, позивач не позбавлений можливості спростувати наявність фактичних підстав для застосування до нього санкцій.
У даному випадку, на думку суду, прослідковується намір подружжя ініціювати спір про поділ майна за відсутності ознак реального спору між ними. 
При цьому, суд не заперечує презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а також права подружжя на поділ майна, що є об`єктом їх спільної сумісної власності, але звертає увагу, що реалізація цього права не може порушувати публічний порядок та здійснюватися з метою виведення певного майна з-під санкцій або ж запобігання можливим негативним майновим наслідкам для родини. Запровадження санкцій є засобом захисту національних інтересів, тому судові рішення не можуть нівелювати дію цих обмежень.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у позові відмовлено, тому понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягуються.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 244, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд –

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – відмовити.
Судові витрати залишити за позивачкою.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .
Повне рішення складено та проголошено 13 лютого 2026 року.

Суддя: