Дата документу 21.04.2026 Справа № 335/9664/25

Запорізький Апеляційний суд
 
ЄУН 335/9664/25 Головуючий у 1 інстанції Шалагінова А.В.
 
Пр. № 22-ц/807/872/26 Суддя-доповідач Кочеткова І.В.
 
Пр. № 22-ц/807/872/26-2

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 квітня 2026 м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючої Кочеткової І.В.,
суддів Кухаря С.В., 
Полякова О.З.,
секретар Смокотіна В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії за життя, 
за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2026 року та на додаткове рішення від 25 лютого 2026 року, 
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнював і уточнював.
В обґрунтування зазначав, що він є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Новомихайлівка, Чернігівського району, Запорізької області на тимчасово окупованій території. 
Після смерті матері він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського округу Салтан В.В. із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Із відповідь ГУ ПФУ в Запорізькій області на запит нотаріуса дізнався, що розмір недоотриманої ОСОБА_3 пенсії становить 181160,60 грн. 
Постановою нотаріуса від 31.07.2025 у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену суму пенсії відмовлено.
ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 17.09.2025 також відмовив позивачеві у виплаті недоотриманої ОСОБА_3 пенсії.
Посилаючись на положення ст.ст. 328, 1216, 1218, 1227 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману за життя пенсію ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 181 166,60 грн. Судові витрати зі сплати судового збору та витрат на правничу допомогу покласти на відповідача.
Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2026 року позовні вимоги задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману у зв`язку зі смертю пенсію у розмірі 181 166,60 грн.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору розміром 1 449,33 грн..
Додатковим рішенням від 25 лютого 2026 року задоволено заяву ОСОБА_1 , інтереси якого представляв адвокат Вишняков Д.О., про ухвалення додаткового рішення. 
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 14 000 грн. 
Не погоджуючись із вказаними рішеннями, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу. Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. Апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що ОСОБА_1 має право власності в порядку спадкування після смерті матері на суму недоотриманої пенсії. Скаржник зазначає, що підстави для задоволення позову відсутні, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим. Крім того, просить скасувати додаткове рішення суду, як незаконне та необґрунтоване.
У письмових запереченнях проти скарги ОСОБА_1 в особі адвоката Вишнякова Д.О. просить рішення суду залишити без змін як законне і обґрунтоване. Просить відшкодувати витрати на правничу допомогу в апеляційній інстанції.
В засідання апеляційного суду належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи представник УПФУ не з`явився, просив розглядати справу за його відсутності. Суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності учасників справи.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи адвоката Вишнякової Н.В., заперечення ОСОБА_1 , які просили відмовити у задоволенні скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території померла мати позивача – ОСОБА_3 , що підтверджується копією рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2025 у справі № 335/1420/25, провадження № 2-о/335/91/2025, за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті (а.с. 16–17), а також копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 14.02.2025, актовий запис № 431 (а.с. 59).
З метою прийняття та оформлення спадщини після смерті матері позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В. В. із заявою про прийняття спадщини від 14.02.2025, внаслідок чого було заведено спадкову справу № 16/2025 (а.с. 59).
Інших спадкоємців першої черги за законом, окрім позивача, щодо майна померлої ОСОБА_3 немає.
З матеріалів спадкової справи № 16/2025 щодо майна померлої ОСОБА_3 відомо, що нотаріусом було надіслано запит до ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо залишку суми недоотриманої ОСОБА_3 за життя пенсії, на який вказаним Управлінням надано довідку № 41 від 25.02.2025, за змістом якої на дату формування довідки недоотримана пенсія за період з 01.06.2022 по 31.01.2025 складає 181 166,60 грн (а.с. 64).
Заявою від 31.07.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Салтан В. В. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману ОСОБА_3 за життя пенсію.
Постановою приватного нотаріуса Салтан В. В. від 31.07.2025 позивачу відмовлено у видачі вказаного свідоцтва з тих підстав, що в ході провадження по спадковій справі встановлена наявність заповіту, посвідченого Новомихайлівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області 04.02.2017 за реєстровим № 02, номер у спадковому реєстрі 60523242. З`ясувати зміст цього заповіту не вбачається можливим. Оригіналу, дублікату або засвідченої належним чином копії цього заповіту в матеріалах спадкової справи немає (а.с. 66–67).
З наданої суду копії вказаного заповіту судом з`ясовано, що ОСОБА_3 заповіла своїй онучці ОСОБА_2 , третій особі по справі, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського господарства, яка розташована на території Новомихайлівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області площею 5,8497 га, належну їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЗП № 042250, виданого Чернігівською райдержадміністрацією Запорізької області 25.07.2007 (а.с. 18).
Отже, заповіт складено ОСОБА_3 щодо земельної ділянки, розпорядження щодо пенсійних виплат спадкодавцем не залишено. Крім того, за матеріалами спадкової справи, ОСОБА_2 не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у порядку та строки, визначені ЦК України.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що не отримана спадкодавцем за життя пенсія входять до складу спадщини, а тому позивач як спадкоємець першої черги у відповідності до ст.ст.1216,1218 ЦК України має право на її отримання. 
Такі висновки суду першої інстанції апеляційний суд вважає правомірними, виходячи з такого.
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами, право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Отже, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому сума недоотриманого щомісячного довічного грошового утримання, що належала батьку позивачки за життя і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини, тому, позивач, прийнявши спадщину після батька, має право на отримання всієї суми недоотриманого ним щомісячного довічного грошового утримання.
Положеннями статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується – по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи неї проживали.
Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.
Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.
Таким чином, зміст статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зміст вказаних вище норм узгоджується з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині 1 статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності – входять до складу спадщини.
Статтею 386 ЦК України встановлені засади захисту права власності та передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дії, які можуть порушити його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Правовий аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної пенсії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц).
При цьому, Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання платежів.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.09.2020 у справі №428/6685/19, від 30.01.2024 у справі №420/8604/21.
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що нарахована, але не отримана за життя спадкодавця пенсія у розмірі 181 166,60 грн. входить до складу спадщини, позивач у порядку спадкування за законом набув право власності на вказані грошові кошти.
За таких обставин сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, зазначеній у довідці ГУ ПФУ в Запорізькій області №41 від 25.02.2025 р., яка становить 181 166,60 грн. (загальний розмір недоотриманої пенсії за життя пенсії). 
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Тому сума пенсії, що належала спадкодавцю і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату цієї суми в повному обсязі.
Таким чином, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання всього належного йому спадкового майна.
Верховний Суд у постанові від 06.07.2020 у справі № 750/8819/19, зауважив, що дата звернення спадкоємця до органу Пенсійного фонду України з вимогою про виплату нарахованої за життя спадкодавця пенсії не впливає на розмір виплат та не надає органам Пенсійного фонду України права на обмеження цих виплат.
Отже до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому сума недоотриманої пенсії увійшла до складу спадщини, тому, позивач, прийнявши спадщину після своєї матері, має право на отримання всієї суми які своєчасно не були виплачені померлій.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 у справі № 243/13575/19 (провадження №61-11268сво20) надано правовий висновок, у якому зазначено, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю.
Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Запорізькій області № 41 від 25.02.2025 ОСОБА_3 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримувала пенсію за віком, недоотримана пенсія за період з 01.06.2022 по 31.01.2025 складає 181 166,60 грн. 
Вказана довідка є належним та допустимим доказом розміру недоотриманої спадкодавцем пенсії за період з 01.06.2022 по 31.01.2025. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на спадщину на недоотриману за життя спадкодавця пенсію.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є неспроможними. 
Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості додаткового рішення є також неспроможними.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина друга статті 270 ЦПК України).
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша, друга статті 141 ЦПК України).
Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції прийняв до уваги надані заявником докази, зміст прийнятого судового рішення, заперечення відповідача, а також враховував принципи співмірності та критерії розумності розміру витрат та виходив з конкретних обставин даної справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, необхідності подання відзиву на апеляційну скаргу та значимості таких процесуальних дій у справі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 9901/118/19 зазначено, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною прийнятого по суті рішення суду і може бути оскаржено відповідно до статті 287 ГПК України (відповідний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 15.05.2020 у справі № 910/5410/19).
Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі і оскільки, рішення районного суду залишається без змін, додаткове рішення по вказаній справі також залишається без змін як законне та обґрунтоване.
На підтвердження факту надання правничої допомоги позивач надав суду договір про надання правничої допомоги, копію актів прийому-передачі виконаних робіт від 04.02.2026, копію довідки про отримання грошових коштів.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту оплати витрат на правничу допомогу, спростовуються фактичними обставинами і наявною у справі довідкою про отримання адвокатом грошових коштів за договором про надання правничої допомоги. 
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому оскаржуване рішення у відповідності до норм статей 374, 375 ЦПК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374,375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення. 
Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2026 року та додаткове рішення від 25 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови. 
Повний текст постанови складено 22 квітня 2026 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді С.В. Кухар
О.З.Поляков