справа № 492/1668/25
Провадження № 2/492/217/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області в складі:
головуючого – судді Череватої В.І.
за участю секретаря Гамурар І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Арцизі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, - 
Відповідач ОСОБА_1 
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернулося до суду з зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 011,54 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 17 січня 2020 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2001525774001, відповідно до якого банк видав позичальнику кредит в сумі 50 000,00 гривень, в подальшому кредитний ліміт позичальнику було збільшено. 19 червня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1010125872, відповідно до якого банк видав позичальнику кредит в сумі 11 500,00 гривень, а відповідач зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити відсотки в порядку та у строки, визначені кредитними договорами. Банк виконав свої обов`язки за кредитними договорами, однак всупереч умов кредитних договорів відповідач, не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості за кредитом і процентами, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. У зв`язку з цим банк направляв відповідачу вимоги щодо усунення порушень договорів та повернення кредитних коштів, проте відповідач ухиляється від добровільного погашення заборгованості, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Арцизького районного суду Одеської області Череватій В.І.
Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області Череватої В.І. від 24 листопада 2025 року, прийнято до провадження та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 11 лютого 2026 року, закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 
Представниця позивача про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, однак у судове засідання не з`явилася, але у позовній заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечував наявність кредитної заборгованості, однак, пояснив, що кошти на погашення кредитної заборгованості у нього відсутні. 
Розглянувши позовну заяву, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 17 січня 2020 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2001525774001, відповідно до якого банк видав позичальнику кредит в сумі 50 000,00 гривень, в подальшому кредитний ліміт позичальнику було збільшено. 
19 червня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1010125872, відповідно до якого банк видав позичальнику кредит в сумі 11 500,00 гривень, а відповідач зобов`язався повернути суму кредиту та сплатити відсотки в порядку та у строки, визначені кредитними договорами.
Банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк.
Відповідно до умов кредитних договорів, викладених у паспорті кредиту, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Ккредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитними договорами.
Як вбачається з наданих суду розрахунків, у відповідача наявна заборгованість: за кредитним договором № 2001525774001 від 17.01.2020 року у розмірі 81 743,35 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 49 984,74 грн., заборгованість по процентам в розмірі 31 758,61 грн.;
за кредитним договором № 1010125872 від 19.06.2021 року у розмірі 6 268,19 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 766,43 грн., заборгованість за процентами в розмірі 0,16 грн., заборгованість за комісією в розмірі 5 501,60 грн.
Статтею 1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 1049 ч. 1 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Отже, згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.
Таким чином, дані спірні правовідносини виникли з кредитних договорів і позивач доводить, що за даними кредитними договорами має місце неналежне виконання зобов`язань боржником.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Щодо кредитного договору № 2001525774001 від 17.01.2020 року, слід звернути увагу на наступне.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17.01.2020 року відповідачем ОСОБА_1 підписано заяву № 2001525774001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, на підставі якої відповідачу відкрито поточний рахунок у гривнях та надано кредитну картку. Дана заява містить детальну інформацію про особу заявника, а саме: паспортні дані, РНОКПП, відомості про місце проживання, номер телефону тощо.
Факт підписання даної заяви та видача банківської картки відповідачем по справі не заперечується.
Разом з тим, із заяви № 2001525774001 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вбачається також зазначення відомостей щодо розміру кредитного ліміту 30000,00 грн. та процентної ставки за користування лімітом 47,88 %. Відповідно, підписавши вказану заяву, відповідач ОСОБА_1 погодився із наведеними в ній умовам кредитування, в тому числі й щодо розміру процентної ставки за користування кредитом, який визначений безпосередньо заявою, та його розміру у випадку прострочення виконання зобов`язань щодо погашення наявної заборгованості.
Строк дії кредитного ліміту згідно даної заяви становить 12 місяців з дня надання кредитного ліміт. При цьому визначено, що зі спливом вказаного строку, дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін або підстав для його скорочення. Тобто, сторонами, підписавши вказану заяву, обумовлений встановлений заявою строк кредитування, в тому числі й умови його подальшої пролонгації. Існування визначеного даною заявою підстав для припинення дії кредитного ліміту або його скорочення матеріали справи не містять.
Окрім того, до позовної заяви також долучена довідка про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001525774001, дата 17.01.2020 року, боржник ОСОБА_1 , згідно якої 17.01.2020 року по картці останнього встановлено кредитний ліміт у розмірі 30 000,00 грн., 29.05.2020 року збільшено до 35 000,00 грн.; 22.04.2021 року збільшено до 40 000,00 грн.; 20.05.2021 року збільшено до 48 000,00 грн.; 16.06.2021 року збільшено до 50 000,00 грн.; 27.02.2022 року зменшено до 49 540,00 грн.; 03.03.2022 року збільшено до 50 000,00 грн.
Банком 05.08.2025 року за № KHO-44.2.2/1345, направлено письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, тому позивач виконав свій обов`язок щодо претензійної роботи належним чином.
Так, з наданої банком довідки про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 , вбачається, що останній користувався кредитними коштами, відповідно до умов договору.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження № 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Суд звертає увагу на те, що надана виписка по рахунку і є первинними бухгалтерськими документами, які підтверджують кредитні відносини між сторонами, відповідно до умов договору, який за відсутності заперечень зі спливом строку, на який укладено договір продовжував строк дії.
Матеріали справи не містять доказів, того що відповідач ОСОБА_1 , або Банк звертались один до одного з запереченням, щодо закінчення строку, на який укладено договір, а тому суд приходить висновку, що продовження договору на той самий строк обумовлено умовами договору, а також продовження його дій та виконання умов щодо сплати зазначених у договорі відсотків, а тому підстав вважати, що банком неправомірно нараховані відсотки в зазначеному розмірі за межами дії договору, суд не вбачає.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що обумовлений сторонами розмір кредитного ліміту неодноразово в подальшому змінювався, що підтверджується довідкою банку, та згідно долученої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 , останній користувався наданими кредитними коштами, в тому числі й з урахуванням періодичної його зміни та безпосередньо останнього збільшення до 50 000 грн., 
Умовами підписаної відповідачем заяви також передбачено право клієнта відмовитися від надання/одержання кредиту в порядку та на умовах, визначених законодавством. Відомості щодо вчинення відповідачем вказаних дій в матеріалах справи, відсутні.
Відомостей погашення відповідачем кредитної заборгованості в повному обсязі матеріали справи також не містять.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене в своїй сукупності, оскільки наявними матеріалами справи підтверджується обумовлення сторонами всіх істотних умов кредитування, натомість кредитна заборгованість відповідачем в повному обсязі погашена не була, а тому суд вважає що наявні підстави для задоволення заявлених банком позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 2001525774001 від 17.01.2020 року.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Одночасно, суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Іншого розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, відповідачем суду не надано. 
Таким чином, з відповідача на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2001525774001 від 17.01.2020 року у розмірі 81 743,35 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 49 984,74 грн., заборгованість по процентам в розмірі 31 758,61 грн.
Щодо кредитного договору № 1010125872 від 19.06.2021 року, слід звернути увагу на наступне. 
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за комісією в розмірі 5 501,60 грн. за кредитним договором № 1010125872 від 19.06.2021 року, суд виходить з наступного.
Суд вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки публічна пропозиція АТ «Пумб» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщена на офіційному сайті позивача змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви публічну пропозицію АТ «Пумб» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Оскільки, публічна пропозиція АТ «Пумб» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписана відповідачем, останній як не може вважатись частиною договору приєднання, так і не містить чіткого переліку послуг, з яким ознайомився відповідач та з яким останній погодився.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому, в заяві № 1010125872 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення заяви № 1010125872 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України).
В даному випадку позивачем в договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту та за які позивачем встановлена комісія за видачу кредиту.
Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем, то вони є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 5 501,60 грн. за кредитним договором № 1010125872 від 19.06.2021 року, слід відмовити.
Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед АТ «Пумб» за кредитним договором № 1010125872 від 19.06.2021 року вбачається, що наявна заборгованість в сумі 6 268,19 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 766,43 грн., заборгованості за процентами у розмірі 0,16 грн. 
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
З огляду на наведені положення, виписки по банківських рахунках клієнта є належними та допустимими доказами, які підтверджують рух коштів по рахунку, а саме зняття та зарахування коштів на поточний рахунок.
Вказані висновки відповідають позиціям Верховного Суду викладеним у постанові від 16.09.2020 р. по справі № 200/5647/18, у постанові від 08.05.2024 р. по справі № 381/1647/21.
З наданих банком до позовної заяви виписок по особовому рахунку вбачається, що відповідач неодноразово здійснював операції як щодо переказу коштів, зняття коштів, так й частково погашав заборгованість по кредиту.
Із наданого банком розрахунку заборгованості за заявою № 1010125872 від 19.06.2021 року вбачається, що позивачем в рахунок погашення комісії в період з 19.07.2021 року по 19.02.2022 року зараховано 2 406,95 грн., які сплачувалися відповідачем.
Таким чином, оскільки позивачем безпідставно сплачена відповідачем заборгованість зарахована на погашення комісії, тому заборгованість відповідача за заявою № 1010125872 від 19.06.2021 року, відсутня, у зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині, слід відмовити.
За таких обставин з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 2001525774001 від 17.01.2020 року у сумі 81 743,35 грн. 
У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, що становить судовий збір в розмірі 2 249,93 грн.
На підставі статей 11, 207, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 627, 628, 1049, 1054 ЦК України, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 19, 48, 76 - 81, 89, 141, 211, 223, 258 -259, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місцезнаходження: вул. Андріївська, буд. № 4, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ: 14282829) заборгованість за кредитним договором № 2001525774001 від 17.01.2020 року у розмірі 81 743 (вісімдесят одна тисяча сімсот сорок три) гривні 35 копійок, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 49 984,74 грн., заборгованість по процентам в розмірі 31 758,61 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місцезнаходження: вул. Андріївська, буд. № 4, м. Київ, 04070, код ЄДРПОУ: 14282829) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 249 (дві тисячі двісті сорок дев`ять) гривень 93 копійки. 
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому наявного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя        В.І. Черевата