Справа № 522/9122/25
Провадження №2/522/3600/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Шенцевої О.П.,
при секретарі – Сафтюк-Панько Б.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Грандбуд» про розірвання договору асоційованого членства та стягнення грошових коштів, -
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси 28.04.2026 р. надійшли матеріали справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Грандбуд» про розірвання договору асоційованого членства та стягнення грошових коштів в розмірі 2381540,08 гривень, та моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, а також судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог зазначено, що ОСОБА_1 та Споживче товариство «ГРАНДБУД» уклали Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 3/153 від 28.04.2021 року.
Товариство прийняло Пайовика в асоційовані члени та у відповідності до п. 1.2 Договору, відповідач зобов`язався забезпечити будівництво будинку, і після здачі будинку в експлуатацію, передати позивачу закріплений за ним об`єкт.
Пункт 2.1 Договору передбачає зобов`язання Позивача внести частку у розмірі еквівалентному 65 745,00 доларів США, що на момент укладення Договору становило 1 825 081,00 грн. Позивач в свою чергу виконав свої зобов`язання, передбачені п. 2.1 Договору, та сплатив відповідні внески згідно Додатку №2 до Договору.
На виконання своїх зобов`язань за Договором Позивач сплатив на користь СТ «ГРАНДБУД» суму 1 288 513,50 грн., що підтверджується квитанціями до касових прибуткових ордерів.
Відповідач Споживче товариство «ГРАНДБУД» не виконав свого обов`язку у встановлений строк - 2 квартал 2023 року – а саме, не передав пайовикові після здачі будинку в експлуатацію однокімнатну квартиру загальною площею 48,7 кв. м. під будівельним номером квартири АДРЕСА_1 .
Вищевказані дії є порушенням умов договору та чинного законодавства України. Позивач виконав прийняті на себе за договором зобов`язання стосовно передачі грошових коштів, проте передача позивачу квартири в порядку та строки, передбачені договором від 28.04.2021 р. не відбулася.
ОСОБА_1 просить стягнути суму сплачених на користь Споживчого Товариства «ГРАНДБУД» грошових коштів в еквіваленті 45 784,55 (сорок п`ять тисяч сімсот вісімдесят чотири долари, п`ятдесят п`ять центів) доларів США за середнім курсом обміну валюти в комерційних банках від 25.04.2025 (41,68 грн. за долар США), що дорівнює станом на 25.04.2025 року в національній валюті 1 908 712,1 (один мільйон дев`ятсот вісім тисяч сімсот дванадцять гривень, 10 коп.) грн., а також штраф передбачений п.5.2 договору в розмірі 92 572,53 гривень, інфляційне збільшення у розмірі 304 325,32 гривень, 3% річних передбачених ст.625 ЦК України від простроченої суми у сумі 75 930,13 гривень, що в загальному розмірі складає 2 381 540,08 гривень, а також моральну шкоду у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень.
Також просить розірвати договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 3/153 від 28.04.2021 року, укладеного між Споживчим товариством «ГРАНДБУД» та ОСОБА_1 
29 квітня 2024 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.
11 червня 2025 року засобами поштового зв`язку від представника Споживчого Товариства «ГРАНДБУД» - адвоката Тимчук О.О., надійшов відзив на позовну заяву, за яким відповідач визнав позов частково, а саме в частині розірвання Договору асоційованого членства у споживчому товаристві № 3/153 від 28.04.2021 року та стягнення зі Споживчого товариства «ГРАНДБУД» грошові кошти, сплачені у розмірі 1 288 514,00 грн., в решті позовних вимог просив відмовити, посилаючись на таке.
На виконання умов Договору асоційованого членства у споживчому товаристві ОСОБА_1 сплатила 1 288 514,00 гривень, про що зазначено в позовній заяві та не заперечується СТ «ГРАНДБУД».
Таким чином, відповідно до умов Договору, у разі розірвання цього Договору через порушення Товариством строку введення будинку в експлуатацію (п.4.2.1 Договору) поверненню підлягають саме фактично сплачені грошові кошти у розмірі 1 288 514,00 грн.
В Договорі асоційованого членства у споживчому товаристві не встановлено грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті щодо повернення коштів у разі розірвання Договору, умовами Договору однозначно встановлено, що сума коштів, що повертається Пайовику визначається розміром фактично сплачених ним грошових коштів в гривні, при цьому сума частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.
Тому у випадку розірвання договору кошти мають повертатися позивачам виключно в гривні в розмірі фактично внесеної ними суми та відсутні жодні підстави для стягнення з відповідача суми, зазначеної з еквіваленту до долару США.
Відсутні жодні правові підстави (ані законодавчі, ані договірні) для повернення відповідачем у випадку розірвання Договору будь-якої іншої суми коштів ніж 1 288 514,00 грн. - сума фактично сплачених позивачами грошових коштів в гривні.
Водночас, оскільки на сьогоднішній день Будинок в експлуатацію не введено, про що зазначено в позовній заяві, строк для стягнення штрафу за порушення зобов`язання щодо забезпечення будівництва Будинку не настав. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення штрафу не підлягають задоволенню.
При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди та причинний зв`язок між моральною шкодою та діями Споживчого товариства «ГРАНДБУД».
17 липня 2025 року представником позивача, адвокатом Осьмініним С.Д. було надано відповідь на відзив, за якою просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що Споживче товариство «ГРАНДБУД» не виконало свій обов`язок у встановлений строк. ОСОБА_1 втратила можливість отримати у власність після здачі будинку в експлуатацію об`єкт нерухомості, тобто потерпіла сторона не може використати результати Договору. Отже, Договір має бути розірваним судом у зв`язку із істотним порушенням умов Договору з боку відповідача та стягнуті на користь позивача понесені судові витрати та збитки, заподіяні внаслідок простою грошових активів позивача, які вона сплатила на момент укладення Договору.
Ухвалою суду від 03.12.2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 
04 березня 2026 року до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позовні вимоги просили задовольнити.
У судовому засіданні 16.12.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Осьмінін С.Д. підтримав повністю із зазначених в позові підстав та просив суд їх задовольнити.
05 березня 2026 року представником відповідача Споживчого товариства «ГРАНДБУД» Тимчук О.О. подано до суду заяву про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та Споживчим товариством «ГРАНДБУД» було укладено Договір асоційованого членства в споживчому товаристві від 21.04.2021 року № 3/153. 
Відповідно до п. 2.1. Договору, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 65`745,00 (Шістдесят п`ять тисяч сімсот сорок п`ять доларів 00 центів) доларів США, що на момент укладення Договору становить 1`825`081,00 (Один мільйон вісімсот двадцять п`ять тисяч вісімдесят одна гривня 00 копійок) гривень виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на сторінці в інтернет за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення Договору становить 27,7600 гривень за 1 долар США. 
Зазначений в даному пункті розмір Частки, закріплений в гривні, в частині не оплаченої Пайовиком може бути проіндексований (збільшений) Товариством в односторонньому порядку, під час дії цього Договору, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, що на дату укладення Договору становить 27,7600 гривень за 1 долар США. Індексація проводиться щодо сум внесених після укладення цього Договору, в разі збільшення вартості долара США шляхом множення на курсову різницю, в порядку, передбаченому Додатком № 2.
Пайовик вносить Частку (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України - гривні - виходячи з розміру Частки (або її частини), закріпленого в еквіваленті долара США виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом.
Розмір Частки, закріплений в еквіваленті долара США, індексуванню не підлягає. 
Відповідно до Додатку № 1 до Договору пайовикові після здачі будинку в експлуатацію передається товариством однокімнатна квартира загальною площею 48,7 кв. м. під будівельним номером квартири АДРЕСА_1 (дев`ять, дев`ять - А).
Внесення частки пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства та/або внесення готівкових коштів в касу товариства в національній валюті України згідно Додатку № 2 до цього договору.
Згідно з пунктом 7.1. Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Відповідно до пункту 3.1.5. пайовик має право вимагати від товариства розірвання даного Договору в разі невиконання товариством своїх зобов`язань згідно п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної частки на момент розірваного Договору, протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору.
Відповідно до п. 4.2. Договору, Товариство зобов`язано:
- Забезпечити будівництво Будинку в строк – II квартал 2023 року.
- Закріпити Об`єкт за Пайовиком за умови виконання п. 2.1, 2.2., 2.3 цього Договору.
- Після здачі Будинку в експлуатацію письмово повідомити Пайовика про готовність Товариства передати Об`єкт у володіння Пайовика і необхідності підписати Акт прийому-передачі Об`єкта.
- Сумлінно виконувати Договір щодо Пайовика.
- У разі дострокового розірвання Договору з причин, не пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим договором, повернути Пайовикові внесену ним частину Частки, відповідно до п.п. 2.3., 2.5., 2.6. цього Договору.
У разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством п.4.2.1. - повернути Пайовикові фактично внесену ним Частку на момент розірвання цього Договору.
Відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо забезпечення будівництва Будинку у строк – II квартал 2023 року.
Відповідно до пункту 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених договором, відповідно до чинного законодавства України.
Пунктом 3.2.7. Договору передбачено, що в ході будівництва будинку у зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва будинку, товариство має право переносити строк закінчення будівництва будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців.
Згідно з пунктом 5.2. Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п. 4.2.1.цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п.3.2.7. Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо товариство прострочило виконання п.4.2.1. цього Договору, товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса.
Відповідно до Додатку № 2 до Договору, сторони визначили наступний порядок та строки внесення частки: внесення грошової суми в еквіваленті 23011,00 доларів США (638778,00 грн., що визначено на момент сплати відповідно до п. 2.1 Договору) не пізніше 28.04.2021 року і в подальшому, до 28-го числа місяця щоквартально грошову суму в еквіваленті 4749,00 доларів США по 28.04.2023 та 4742,00 долара США не пізніше 01.07.2023 року.
Позивач в позові стверджує, що здійснив часткову оплату на суму 1 288 513,50 гривень, що, за її розрахунками, еквівалентно 45 784,55 доларів США, що на момент подачі позову до суду сума у гривнях становить по курсу НБУ 1 908 712,10 грн. 
Відповідач в свою чергу стверджує, що отримав 1 288 514,00 гривень, що підтверджується прибутковими касовими ордерами. 
Так, на виконання своїх зобов`язань відповідно до п. 2.1 Договору позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти у розмірі 1 288 513 грн.50 коп., що в еквіваленті дорівнює 45 784,55 доларів США, наступним чином:
- квитанція до прибуткового касового ордера № 2870 від 28.04.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.78 грн. за 1 дол.) 1799,06 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 2875 від 29.04.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.75 грн. за 1 дол.) 1801,44 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 2915 від 30.04.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.75 грн. за 1 дол.) 1801,44 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 2929 від 05.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.73 грн. за 1 дол.) 1802,49 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 2982 від 06.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.72 грн. за 1 дол.) 1803,36 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3001 від 07.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.72 грн. за 1 дол.) 1803,36 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3047 від 11.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.67 грн. за 1 дол.) 1806,36 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3069 від 12.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.63 грн. за 1 дол.) 1809,15 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3128 від 13.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.62 грн. за 1 дол.) 1809,44 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3161 від 17.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.55 грн. за 1 дол.) 1814,19 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3212 від 18.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.43 грн. за 1 дол.) 1822,01 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3235 від 19.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.41 грн. за 1 дол.) 1823,35 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3301 від 20.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.46 грн. за 1 дол.) 1820,04 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3320 від 21.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.46 грн. за 1 дол.) 1820,04 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3389 від 24.05.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.42 грн. за 1 дол.) 1822,58 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 3403 від 25.05.2021р. - 6383,00 грн. (курс 27.45 грн. за 1 дол.) 232,49 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 5451 від 16.08.2021р. - 49990,00 грн. (курс 26.64 грн. за 1 дол.) 1876,1 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 6116 від 31.08.2021р. - 49990,00 грн. (курс 26.89 грн. за 1 дол.) 1858,86 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 6252 від 01.09.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.00 грн. за 1 дол.) 1851,28 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 6337 від 02.09.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.02 грн. за 1 дол.) 1849,79 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 6378 від 03.09.2021р. - 49990,00 грн. (курс 27.02 грн. за 1 дол.) 1849,79 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 6398 від 06.09.2021р. - 49990,00 грн. (курс 26.81 грн. за 1 дол.) 1864,59 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 6527 від 08.09.2021р. - 49990,00 грн. (курс 26.74 грн. за 1 дол.) 1869,12 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 6654 від 10.09.2021р. - 37286,00 грн. (курс 26.72 грн. за 1 дол.) 1395,1 дол. США;
- платіжна інструкція № М44Е-Т2Х4-44Х2-6МН9 від 22.07.2022р. – 107464,50 грн. (курс 36.56 грн. за 1 дол.) 2938,7 дол. США;
- квитанція до прибуткового касового ордера № 465 від 20.11.2023р. - 37600,00 грн. (курс 36.13 грн. за 1 дол.) 1040,42 дол. США;
Таким чином, з квітня 2021 року по листопад 2023 року ОСОБА_1 сплатила на користь Споживчого Товариства «ГРАНДБУД» 1 288 513 грн. 50 коп., що становить 45 784,55 доларів США відповідно до середнього курсу обміну валюти в комерційних банках.
При цьому, Споживче товариство «ГРАНДБУД», отримавши грошові кошти від Позивача в період з 28.04.2021 року по 20.11.2023 року в загальному розмірі 45 784,55 доларів США (1 288 513 грн. 50 коп., відповідно до середнього курсу обміну валюти в комерційних банках) свої зобов`язання забезпечити фінансування будівництва будинку не виконав у встановлений Договором термін. ОСОБА_1 втратила можливість отримати у власність після здачі будинку в експлуатацію об`єкт нерухомості.
У зв`язку з цим, ОСОБА_1 припинила виконання свого обов`язку щодо сплати місячних платежів з 20.11.2023 року.
Договором (п. 4.2.1) передбачався термін завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію II квартал 2023 року, однак відповідач порушив умови Договору, у зв`язку з чим наявні підстави для розірвання договору, про що не заперечує відповідач.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Таким чином, судом констатується істотне порушення відповідачем умов Договору щодо строків та фактичного забезпечення будівництва об`єкта.
Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 629 ЦК України обов`язковість договору є одним із фундаментів, на якому базується цивільне право. Уклавши договір, сторони набувають не лише суб`єктивні права, а і обов`язки, які вони мають виконувати.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Так, у постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року по справі № 295/3792/16 вказано, що враховуючи приписи ст. 651 ЦК України істотним порушенням умов договору є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
При цьому, Верховний Суд виснував, що оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України.
Судом встановлено, що у зв`язку із невиконанням Товариством умов Договору позивач був позбавлений того, чого очікував за договором - отримати у власність проінвестований об`єкт нерухомості, а тому наявні правові підстави для розірвання вказаного Договору.
Щодо суми, що підлягає поверненню, судом враховано наступні обставини.
Судом враховано, що позивач заявляє про здійснення частини сплати частини паю у розмірі 1 288 513,50 гривень.
Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Пункти 2.6, 3.1.5 та 5.2 Договору асоційованого членства визначають, що у випадку розірвання Договору через прострочення Відповідачем виконання п. 4.2.1 Договору, поверненню підлягає вся сума Частки, яка фактично була внесена Пайовиком у гривні, при цьому сума не індексується і на неї не нараховуються відсотки.
Пунктом 2.6 Договору однозначно встановлено, що у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертають визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки. 
Також в п. 3.1.5. Договору встановлено право Пайовика вимагати від Товариства розірвання даного Договору в разі невиконання Товариством своїх зобов`язань згідно з п. 4.2.1. цього Договору і повернення фактично внесеної Частки на момент розірвання даного Договору протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору. 
Оскільки відповідно до п. 2.2 Договору внесення Частки Пайовиком здійснюється в національній валюті України, то сума фактично внесених коштів до повернення теж визначається в гривні.
В абзаці другом п. 4.2.7. Договору встановлено, що Товариство зобов`язано: у разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням Товариством своїх зобов`язань за цим Договором (а саме п. 4.2.1.) - повернути Пайовикові фактично внесену ним Частку на момент розірвання цього Договору у порядку, визначеному цим Договором та п. 3.1.5.
В п. 5.2. Договору встановлено, що у випадку розірвання Договору за ініціативою Пайовика, якщо Товариство прострочило виконання п. 4.2.1 цього Договору, Товариство зобов`язано повернути Пайовику всю суму Частки, яка фактично була внесена на момент розірвання цього Договору. 
В Договорі, укладеному між Позивачем та Відповідачем, однозначно погоджено, що валютою платежу є національна валюта України - гривня. При цьому валюта зобов`язання за Договором залежить від конкретного обов`язку. Оскільки сума Частки, яка підлягає внесенню Пайовиком, визначається за курсом долара США, то валютою зобов`язання в даному випадку є долар США. Сума ж Частки до повернення Пайовику визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні, отже і валютою зобов`язання в такій ситуації є гривня.
Згідно з ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказана норма свідчить про те, що якщо одна зі сторін договору передала іншій стороні певне майно (в даному випадку - сплатила кошти), то така сторона має право вимагати повернення саме того майна (сплачених грошових коштів), яке було передано нею іншій стороні, у випадку якщо право вимагати повернення виконаного передбачено договором. 
Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. 
Згідно зі ст. 533 ЦКУ грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, Сторони погодили, що у випадку розірвання Договору Пайовику повертається сума коштів в розмірі сплачених ним фактично грошових коштів в гривні. Позивач фактично сплатила на користь Товариства грошові кошти в сумі 1 288 513,50 грн., про що у справі містяться відповідні докази.
За умовами Договору відсутнє зобов`язання Товариства (Відповідача) з повернення Пайовику (Позивачу) суми внесеної ним частки, виходячи з еквіваленту в іноземній валюті. Навпаки, умовами Договору чітко встановлено, що сума коштів, що повертається Пайовику визначається розміром фактично сплачених ним грошових коштів в гривні.
Договором встановлено обов`язок Пайовика з внесення частки виключно в національній валюті України, виходячи з розміру частки, закріпленого в еквіваленті долара США (п. 2.1.). В п. 2.1. Договору наведено, зокрема, зазначений в даному пункті розмір частки, закріплений в гривні, в частині, не оплаченої Пайовиком може бути проіндексований (збільшений) Товариством в односторонньому порядку під час дії цього Договору в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні. 
Зі змісту п. 2.1. Договору вбачається, що термін «індексування» в Договорі застосовується до випадку збільшення суми належних до сплати грошових коштів в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні. 
Згідно з ч. 3 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Проте жодного збільшення (індексації) суми коштів, які підлягають поверненню Пайовику у разі розірвання Договору, в тому числі виходячи з еквівалента в доларах США, Договором не встановлено. Навпаки, Договором чітко встановлено, що сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується (п. 2.6. Договору).
Щодо розірвання Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 3/153 від 28.04.2021 року.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, а вразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на то вона розраховувала при укладенні договору.
Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 р. у справі № 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання.
Істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» - позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Споживче Товариство «ГРАНДБУД» не виконало свій обов`язок у встановлений строк, який остаточно сплинув 01.07.2023 року, передати позивачем після здачі будинку в експлуатацію однокімнатну квартиру, загальною площею 48,7 кв.м, під будівельним номером квартири АДРЕСА_1 , оскільки будівництво не виконано у визначений Договором термін, що є істотним порушенням умов Договору.
ОСОБА_1 втратила можливість отримати у власність після здачі будинку в експлуатацію однокімнатну квартиру загальною площею 48,7 кв. м. під будівельним номером квартири АДРЕСА_1 , оскільки таке будівництво не було виконане у визначений Договором термін, тобто потерпіла сторона не може використати результати договору.
Представником відповідача визнано позовні вимоги в частині розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві №3/153 від 28.04.2021 року.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, як обґрунтовані та доведені.
Щодо стягнення пайового внеску.
Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір розірваний у зв`язку з істотними порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.
Позивач вважає збитками суму сплачених на користь Споживчого Товариства «ГРАНДБУД» грошових коштів, в еквіваленті 45 784,55 доларів США у національній валюті за курсом НБУ на день звернення до суду.
Відповідач, не погоджуючись з позицією позивача, вказує, що Товариство отримало від позивача 1 288 514,00 грн., що в еквіваленті становить 45 784,55 доларів США, внесеної ним частки за Договором асоційованого членства у споживчому товаристві №3/153 від 28.04.2021 року. Вказаним Договором асоційованого членства встановлено обов`язок Товариства у випадку розірвання Договору - повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена в гривні на момент розірвання цього Договору (п. 2.6., 5.2. Договору). Встановлено право пайовика вимагати від Товариства повернення фактично внесеної ним частки на момент розірвання Договору (п. 3.5. Договору).
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами.
За п. 2.2. цього Договору внесення Частки Пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства та/або внесення готівкових коштів в касу Товариства в національній валюті України порядку, визначеному в Додатку № 2 до цього Договору.
Згідно п. 2.6. Договору у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертаються визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки.
Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.
Підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. У той же час тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складають права та обов`язки сторін, то тлумачення потрібно розуміти як спосіб виконання сторонами умов правочину.
У цій справі сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів за цим зобов`язанням є долар США (валюта зобов`язання).
Валютою платежу сторони у договорі визначили національну валюту - гривню.
Таким чином, належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення Товариством позивачу грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 45 784,55 доларів США на момент платежу.
Така позиція суду ґрунтується на положеннях постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, за якою зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України:
Відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами резидентами.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що за частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У цій справі спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив.
Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження).
Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
В даному випадку за умовами Договору у відповідача відсутній обов`язок з повернення внесених за Договором коштів, виходячи з еквіваленту в доларах США. 
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1. ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вищенаведене свідчить про відсутність жодних підстав для стягнення з Відповідача іншої суми, ніж та, яку Позивач фактично внесла за Договором, та, відповідно про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Позивач звернулася до суду з вимогою про стягнення з відповідача саме 45 784,55 доларів США.
З огляду на вищевикладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 45 784,55 доларів США не підлягає задоволенню. Суд дійшов висновку, що незважаючи на визначення в Договорі грошового еквівалента зобов`язання в доларах США, умови Договору чітко встановлюють повернення коштів виключно в гривні та без індексації чи нарахування відсотків. Таким чином, відсутні будь-які правові підстави для стягнення суми саме у доларах США, оскільки це суперечить як умовам укладеного Договору, так і застосовним нормам цивільного законодавства та правовим позиціям Верховного Суду щодо валюти виконання грошових зобов`язань в Україні.
Отже, поверненню підлягає фактично сплачена сума у розмірі 1 288 513,50 гривень.
Щодо стягнення інфляційного збільшення та штрафних санкцій.
Згідно з п. 2.1 Договору Зазначений в даному пункті розмір Частки, закріплений в гривні, в частині не оплаченої Пайовиком може бути проіндексований (збільшений) Товариством в односторонньому порядку, під час дії цього Договору, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США встановленого на інтернет сторінці за адресою: http://minfin.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, що на дату укладення Договору становить 27,7600 гривень за 1 долар США. Індексація проводиться щодо сум внесених після укладення цього Договору, в разі збільшення вартості долара США шляхом множення на курсову різницю, в порядку, передбаченому Додатком № 2.
Розмір Частки, закріплений в еквіваленті долара США, індексуванню не підлягає.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Зі змісту п. 2.1. Договору вбачається, що термін «індексування» в Договорі застосовується до випадку збільшення суми, закріпленої в гривні, в разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні.
Згідно з частиною третьою ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Договором встановлено, що сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується (п. 2.6. Договору). Жодного збільшення (індексації) суми коштів, які підлягають поверненню Пайовику у разі розірвання Договору, в тому числі виходячи з еквівалента суми в доларах США, Договором не встановлено.
Відповідно до статті 530 ЦКУ якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Пунктом 5.8. Договору асоційованого членства у споживчому товаристві встановлено, що термін для стягнення Пайовиком з Товариства штрафних санкцій (договірних санкцій) настає після здачі Будинку в експлуатацію. Не допускається стягнення штрафних санкцій (договірних санкцій) з коштів, які спрямовуються на будівництво Будинку або за рахунок приміщень Будинку.
В якості підстави для стягнення з Товариства інфляційного збільшення та 3% річних Позивач посилається на ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте у зазначеній нормі йдеться про порушення саме грошового зобов`язання, а зобов`язання з забезпечення будівництва Будинку та передання ОСОБА_2 не є таким. Отже санкції, встановлені ч. 2 ст. 625 ЦК, не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між Позивачем та Відповідачем на даному етапі. Грошове зобов`язання по відношенню до СТ «ГРАНДБУД» може виникнути після розірвання даного договору та невиплатою грошових коштів у зазначені строки.
Оскільки на сьогоднішній день будинок в експлуатацію не введено, про що зазначено в позовній заяві та Позивачем не заперечується, строк для стягнення штрафу та інших штрафних санкцій за порушення зобов`язання щодо забезпечення будівництва будинку не настав. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій та інфляційного збільшення не підлягають задоволенню.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 20 000,00 гривень в якості моральної шкоди.
Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди.
При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
У позовній заяві позивач внаслідок невиконання відповідачем умов договору та неотриманням даного об`єкту нерухомості у власність їй та членам його сім`ї спричинені тривалі душевні страждання, завдано психологічного удару та приводу для тривалого душевного хвилювання. 
Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.
При цьому суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди.
При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
У Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 вказано, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також відповідно до цієї Постанови у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії чи бездіяльність відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.
Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував ступінь його морального страждання та як він безпосередньо вплинув на його здоров`я.
Разом з тим, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди саме в сумі 20000 грн. та не надає будь-яких розрахунків.
В той же час, жодних доказів понесення позивачем моральних страждань, що свідчило про дійсне завдання моральної шкоди позивачу, матеріали справи не містять, а судом не встановлено. 
Між тим, оскільки позивачем до позовної заяви не долучено жодних доказів, як то чеки, квитанції, медична документація (перелік обстежень в закладах охорони здоров`я чи виписний лист), тощо, які б свідчили про дійсне завдання йому моральної шкоди у вигляді страждань, заподіяних внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Відтак, доказів, які зазначили моральні витрати позивача, матеріали справи не містять.
Водночас, за відсутності доказів, суд позбавлений можливості перевірити дійсність обставин про які зазначає позивач, а саме його моральних стражданнях, що могло слугувати підставою для задоволення позову.
Виходячи з вищезазначеного, на переконання суду, позивачем в позовній заяві не доведено наявності моральної шкоди. 
Щодо судових витрат.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року, зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі по сплаті судового збору у розмірі 8191,38 грн. (54,10 % від 15140,00 грн.).
Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 гривень.
На підтвердження понесених витрат до позовної заяви надано в копіях: договір про надання правничої допомоги № 03032505/с від 03.03.2025, за яким вартість правової допомоги складає 20000 гривень, свідоцтво та ордер.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
В постанові від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду під час ухвалення судового рішення за правилами цивільного судочинства вважала можливим керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».
В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382дс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 . лотого 2015 р. у справі «Барк шевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від, 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Проте, на переконання суду, дана справа не є суттєво складною, експертизи не призначались, свідки не допитувались.
З огляду на вище вказані обставини визначення представником позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт.
Таким чином, враховуючи рівень складності справи, тривалість її розгляду, обсяг виконаних робіт, суд вважає, що зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача частково у розмірі 5 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 
Частина 7 статті 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 12, 13, 77-82, 89, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Грандбуд» про розірвання договору асоційованого членства та стягнення грошових коштів – задовольнити частково.
Розірвати Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 3/153 від 28.04.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та Споживчим Товариством «ГРАНДБУД».
Стягнути зі Споживчого Товариства «ГРАНДБУД» (ЄДРПОУ 39468655; адреса: 65012, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у вигляді сплаченої частки пайового внеску в розмірі, еквівалентному 45784,55 (сорок п`ять тисяч сімсот вісімдесят чотири долари, п`ятдесят п`ять центів) доларів США, що дорівнює за курсом НБУ в національній валюті 1 288 513,50 (один мільйон двісті вісімдесят вісім тисяч п`ятсот тринадцять) гривень 50 копійок. 
Стягнути зі Споживчого Товариства «ГРАНДБУД» (ЄДРПОУ 39468655; адреса: 65012, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 8191,38 (вісім тисяч сто дев`яносто одна) гривня 38 копійок.
Стягнути зі Споживчого Товариства «ГРАНДБУД» (ЄДРПОУ 39468655; адреса: 65012, м. Одеса, вул. Осипова, буд. 25) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений та підписаний 18.03.2026 року. 

Суддя: