П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 555/1810/25
Провадження № 22-ц/4815/582/26

Головуючий у Березнівському районному суді 
Рівненської області: суддя Старовецька Ю.В.
Рішення суду першої інстанції 
(повний текст) ухвалено:
11 грудня 2025 року у м. Березне
Рівненської області
без фіксування судового засідання 
звукозаписувальними технічними засобами

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Маринич В.В.

за участі: ОСОБА_1 , її представника – адвоката Хімін Інни Сергіївни та представника ОСОБА_2 – адвоката Леськів Соломії Романівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хімін Інни Сергіївни на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, 
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №9. 
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що від шлюбних відносин мають двоє дітей: сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Під час спільного проживання переконалися, що кожен із них має діаметрально протилежний погляд на шлюб і сім`ю, вони не мають жодних взаємних почуттів любові, а також втратили повагу одне до одного як чоловік та дружина, а тому між ними постійно виникали непорозуміння. 
Станом на день звернення до суду минуло близько двох років як вони не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Шлюбні відносини між ними носять формальний характер. 
Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , що зареєстрований 15 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №9, розірвано.
У поданій через свого представника – адвоката Хімін І.С. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просить його скасувати, відмовивши у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про передчасне, без урахування положень ст. 111 СК України, ухвалення судом оскаржуваного рішення. При цьому позивач не надав суду доказів, які свідчили би про те, що подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим і про те, що сторони фактично створили нову сім`ю.
Вважає, що тимчасовий розлад у сім`ї, конфлікти між подружжям викликані випадковими причинами, а намір ОСОБА_2 припинити шлюбні відносини не є достатніми підставами для їх розірвання.
Звертає увагу, що відповідач, зважаючи на своє процесуальне право, клопотала про зупинення провадження у справі і примирення сторін, бажаючи зберегти сім`ю і подружні відносини між сторонами, вони мають двох неповнолітніх дітей.
Інформація про звернення позивача до суду з вимогою про розірвання шлюбу була для ОСОБА_1 несподіваною, мала наслідком погіршення її загального стану здоров`я з перебуванням на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. Проте усупереч обставинам справи і вимогам закону суд не вжив заходів до примирення сторін, безпідставно відмовивши їй у відповідному клопотанні. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 неодноразово клопотала про виклик позивача для надання особистих пояснень за позовом, однак ОСОБА_2 до суду так і не з`явився. 
З огляду на наведені обставини судом неправильно застосовано норми ст.ст. 105, 110, 111, 112 СК України, ст.ст. 223, 240, 251 ЦПК України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справах "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Авшар проти Туреччини" від 10 липня 2001 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року.
У поданому відзиві ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , повторно виданим 16 липня 2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №9.
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданого 16 липня 2025 року Виконавчим комітетом Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області, вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , повторно виданого 16 липня 2025 року Виконавчим комітетом Городищенської сільської ради Березнівського району Рівненської області, вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вважаючи, що сторони близько двох років припинили спільно проживати, вести спільне господарство і побут, подружні відносини носять формальний характер, а подальше збереження сім`ї суперечило б їх інтересам, у серпні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки сторони протягом двох років проживають окремо, не ведуть спільне господарство, подружні відносини між ними носять формальний характер, а позивач не має наміру продовжувати подальші відносини між ними, фактично створивши сім`ю з іншою жінкою і маючи дитину у новій сім`ї.
Отже, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 припинено шляхом розірвання.
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Згідно з ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Відповідно до ст.ст. 3, 21, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 
Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.
Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми парва до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 175/647/17-ц (провадження № 61-30754св18) зазначено, що "згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України (аналогічне положення міститься у ст. 265 ЦПК України у редакції від 15 грудня 2017 року). У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу".
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов, розірвавши шлюб між сторонами.
При цьому апеляційним судом звертається увага на те, що спору між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про місце проживання неповнолітніх дітей немає.
Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість відмови суду у клопотанні про примирення сторін та необхідність надання строку щодо примирення подружжя, то з ними погодитися не можна.
Так, згідно із ч. 1 ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню ст. 111 СК України та вказано, що "примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя".
Також колегія суддів ураховує, що закріплена у ст. 111 СК України норма права є диспозитивною, а тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.
Оскільки обставини спірних правовідносин не передбачають дійсної можливості примирення сторін, що встановлено тим, що позивач фактично створив нову сім`ю з іншою жінкою і має від цих відносин дитину, а також понад два роки сторони проживають окремо і не ведуть спільного господарства, тому вжиття заходів до примирення ОСОБА_2 і ОСОБА_1 не є доцільним. 
Не заслуговують на увагу покликання представника ОСОБА_1 – адвоката Хімін І.С. про недодержання судом норм процесуального права.
Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове вирішення сімейного спору, заявником надано не було, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом не було їх здобуто.
При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Спростовуються правильністю висновків суду і посилання про помилкове застосування норм матеріального права, а також неповноту з`ясування обставин справи.
В решті доводи про хибність оскаржуваного рішення колегією суддів також відхиляються як необґрунтовані.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Хімін Інни Сергіївни залишити без задоволення, а рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2025 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 24.06.2026

Головуючий: С.В. Хилевич
Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків