ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
, 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
23 лютого 2026 року 	Справа № 280/11215/25 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
до Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач 1), до Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради (далі - Департамент соцзахисту населення ЗМР, відповідач 2), в якому просить:
визнати рішення відповідача 2, оформлене листом від 11.09.2025 протиправним;
зобов`язати відповідача 2 призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що позивач звернулася з електронною заявою від 21.02.2024 про призначення допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Електронну заяву на призначення допомоги при народженні дитини було зареєстровано за №240221192403656 від 21.04.2024, проте протягом всього часу кошти позивачу так і не були нараховані і відповідно виплачені, у зв`язку із чим позивач змушена звернутись до суду.
Ухвалою суду від 25.12.2025 позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову.
Ухвалою судді від 23.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачам запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідач 2 позов не визнав, 02.01.2026 на адресу суду через систему «Електронний суд" надіслав відзив на позовну заяву (вх. №127), у якому зазначає, що заява від позивача до Департаменту соцзахисту населення ЗМР про призначення усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, а саме допомоги при народженні дитини, не надходила і відповідно рішення про призначення чи відмову у наданні допомоги не було. Листом від 11.09.2025 №04.01-10/797 позивачу були наданні роз`яснення щодо призначення допомоги при народженні. Наголошує, що згідно з п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми», затвердженого постановою КМУ від 21.12.2001 № 1751 (у редакції на момент виникнення оскаржуваних обставин) допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. ( ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Звертає увагу суду, що позивач у встановлений строк із зверненням про призначення допомоги до відповідача не звернулась, а відтак втратила право на отримання зазначеної допомоги. З урахуванням зазначеного, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Відповідач 1 позов також не визнав, 12.01.2026 до суду надіслав відзив (вх. №1919), у якому вказує, що пенсійний орган набув повноваження на здійснення функцій в правовідносинах, які раніше законодавчо були закріплені за органами соціального захисту населення в частині прав та обов`язків щодо призначення та виплати державної допомоги при народженні дитини тільки з 1 липня 2025 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався з Департаменту соцзахисту населення ЗМР соціального захисту населення Запорізької міської ради та отримав листа у відповідь саме від Департаменту, оскільки на момент вчинення таких дій стосовно позивача функції призначення і виплати державних допоміг, у тому числі державної допомоги при народженні дитини виконували саме органами соціального захисту населення. Таким чином, зауважує, що ГУ ПФУ в Запорізькій області заяву позивача про призначення державної допомоги при народженні дитини не розглядав та рішення щодо неї не приймав, отже не вчиняв протиправних дій щодо позивача, а тому не має відповідати в частині позовних вимог про зобов`язання призначити та виплатити позивачу допомогу при народженні дитини. З урахуванням зазначеного, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України). 
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянкою України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданим 19.07.2024 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач у місті Сороки Республіки Молдова народила доньку ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.08.2022, виданим Державною установою «Агенція державних послуг» ОДРН, Республіка Молдова.
Згідно з довідкою №2312-000029565 про реєстрацію особи громадянином України від 04.04.2024, виданої УДМС у Запорізькій області, ОСОБА_3 з 28.07.2022 зареєстрована громадянкою України.
21.02.2024 позивач звернулась із електронною заявою про призначення допомоги при народженні дитини. Її номер - НОМЕР_3 .
Листом від 11.09.2025 №04.01-10/797 Департаментом соцзахисту населення ЗМР повідомлено, що звернення позивача за призначенням допомоги до управління не надходило. Звернута також увага, що починаючи з 01 липня 2025 року призначення та виплата допомог забезпечується органами Пенсійного фонду України.
Вважаючи рішення відповідача 2, оформлене листом від 11.09.2025, протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей встановлено Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-XII (далі - Закон № 2811-XII).
Частинами 1, 2 ст. 1 Закону № 2811-XII визначено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, мають право на державну допомогу нарівні з громадянами України на умовах, передбачених цим Законом, іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 3 Закону № 2811-XII призначаються такі види державної допомоги сім`ям з дітьми: 1) допомога у зв`язку з вагітністю та пологами; 2) допомога при народженні дитини; 2-1) допомога при усиновленні дитини; 4) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 5) допомога на дітей одиноким матерям; 5-1) допомога на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність.
Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації та об`єднання громадян за рахунок власних коштів можуть запроваджувати додаткові види допомоги та встановлювати доплати до державної допомоги сім`ям з дітьми.
Статтею 10 Закону № 2811-XII встановлено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.
За приписами ст. 11 Закону № 2811-XII допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки.
Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.
Допомога батькам при народженні дитини призначається без подання документів, передбачених частинами першою та другою цієї статті, якщо відомості, необхідні для її призначення, надійшли у порядку міжвідомчої електронної взаємодії з Державного реєстру актів цивільного стану громадян під час державної реєстрації народження дитини.
Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.
У разі народження (встановлення опіки) двох і більше дітей допомога надається на кожну дитину.
Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.
Частиною 1 ст. 12 Закону № 2811-XII передбачено, допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).
Згідно з п. 2 Порядку № 1751 державна допомога сім`ям з дітьми призначається і виплачується:
- громадянам України;
- іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають в Україні, особам, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, іншим іноземцям, які мають право на державну допомогу на умовах, передбачених Законом України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Призначення і виплата державної допомоги сім`ям з дітьми здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) заявника.
Допомога за місцем проживання (перебування) призначається за умови неотримання зазначеної допомоги за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) заявника. Перевірка відомостей щодо неотримання допомоги здійснюється органами соціального захисту населення з використанням інформаційних систем.
Відповідно до п. 10 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання.
За приписами п. 11 Порядку № 1751 для призначення допомоги при народженні дитини за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається:
1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики;
2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу).
Відповідно до п. 12 Порядку № 1751 допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.
Таким чином, для призначення допомоги при народженні дитини за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: заява одного з батьків, з яким постійно проживає дитина та копія свідоцтва про народження дитини (з пред`явленням оригіналу). Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини. 
Разом з тим, у справі що розглядається, свідоцтво про народження дитини Республіки Молдова отримане позивачкою 09.08.2022, а звернення за отриманням допомоги відбулось лише 21.02.2024, тобто з пропуском 12-місячного строку встановленого законодавством.
Суд зазначає, що при розгляді справи №591/610/16-а Верховний Суд дійшов висновку, що неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги не залежало від волі позивача та зумовлено обставинами, які об`єктивно завадили позивачу отримати свідоцтво про народження раніше.
Однак, ОСОБА_1 не навела жодних підстав та їх обґрунтування, які об`єктивно завадили їй вчасно звернутися до відповідача із заявою про отримання допомоги при народженні дитини.
Так, відповідно до п.11 Порядку № 1751 у період дії воєнного стану для призначення допомоги при народженні дитини один із батьків (опікун), який тимчасово перебуває за межами України (крім осіб, які перебувають на території держави, визнаної згідно із законом державою-окупантом та/або державою-агресором щодо України), надсилає до органу соціального захисту населення за своїм зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (перебування) заяву та видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини.
Суд враховує, що законодавство України, а саме Закон України «Про допомогу сім`ям з дітьми», Порядок №1751 та Порядок №114 встановлюють можливості звернення за спірними допомогою та грошовою компенсацією різними способами: особисто, у електронній формі та засобами поштового зв`язку, що дозволяє заявнику вибрати зручний для нього спосіб звернення за вказаними виплатами та вчасно звернутися за ними. 
Таким чином, будучи за межами України позивачка для призначення допомоги при народженні дитини була наділена правом надіслати до органу соціального захисту населення за своїм зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання (в Україні) заяву та видані компетентними органами країни перебування і легалізовані в установленому порядку документи, що засвідчують народження дитини.
Як уже зазначено судом, позивачем як при зверненні до відповідача, так і до суду, не наведено будь-яких обставин та не надано жодних доказів на їх підтвердження, які б свідчили про неможливість вчасно надіслати до органу соціального захисту населення заяву для отримання допомоги та документи, що засвідчують народження дитини.
Відтак, з урахуванням зазначеного, зважаючи на не доведення позивачем неможливості звернення у встановлений законодавством 12 місячний строк з дня народження дитини, за спірними виплатами, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.
Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.
При цьому щодо решти доводів сторін слід зазначити, що згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За приписами ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності..
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, діяли у межах повноважень, наданих їм законодавством та довели правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012), до Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради (69035, м. Запоріжжя, бул. Марії Примаченко, буд. 3, код ЄДРПОУ 37573438) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак