Справа № 161/23211/25 	Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М. 	
Провадження № 22-ц/802/337/26  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,
секретар судового засідання Власюк О. С.,
з участю представника відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання фактів, що мають юридичне значення, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року,
В С Т А Н О В И В : 
10 листопада 2025 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 звернулися до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовують тим, що електропостачання до квартири АДРЕСА_1 здійснюється, зокрема, через кабель, який з`єднує опору на будинку та лічильник у квартирі. Проект електропостачання не виготовлявся, оскільки будинок збудований (та мережа була змонтована) у 1958 році. 
Така ділянка кабелю проходить через горище будинку над квартирою, а тривала його експлуатація створює загрозу пробою ізоляції кабелю, короткого замикання та пожежі. 
Вони не мають можливості замінити таку ділянку кабелю, оскільки це потребує втручання в роботу лічильника, який є власністю відповідача.
На заяву до відповідача замінити потенційно небезпечну ділянку кабелю, а також забезпечити дозволену потужність споживання електроенергії до рівня не менше 5 кВт, відповідач повідомив про можливість виконання таких робіт за певних умов, а саме: необхідно одержати технічні умови на приєднання, узгодити проектну документацію та виконати необхідні роботи з модернізації мережі, а також про платність запитуваної послуги.
Згідно з п. 2.4.2 ч. 2.4 розділу ІІ Правил № 312 (у редакції НКРЕКП від 17.03.2021 № 475) відповідач впродовж двох років з 17.03.2021 повинен був здійснити модернізацію (заміну) ділянки кабелю в будинку АДРЕСА_2 з метою забезпечення дозволеної потужності у квартирі не менше 5 кВт.
Вважають, що жодним нормативно-правовим актом у даному випадку не передбачено повторного приєднання до електричних мереж, виготовлення проектної документації, здійснення оплати для забезпечення дозволеної потужності в квартирі не менше 5 кВт. Сама дія щодо забезпечення дозволеної потужності в квартирі не менше 5 кВт не вимагає проведення будь-яких робіт, здійснення відповідачем витрат і є лише намаганням відповідача вчинити зловживання його монопольним становищем для стягнення з позивачів коштів за ненадані послуги.
Ураховуючи наведене, просили визнати факти:
- відсутності обов`язку позивачів здійснювати повторне приєднання до електричних мереж для ремонтної заміни ділянки кабелю у їх квартирі;
- відсутності обов`язку позивачів виготовляти проектну документацію для ремонтної заміни ділянки кабелю у їх квартирі;
- відсутності обов`язку позивачів сплачувати кошти для забезпечення дозволеної потужності у їх квартирі не менше 5 кВт;
- обов`язку ПрАТ «Волиньобленерго» здійснити за власний рахунок заміну ділянки електричного кабелю від вводу в будинок АДРЕСА_2 до лічильника, який встановлений у квартирі АДРЕСА_3 цього будинку;
- обов`язку ПрАТ «Волиньобленерго» забезпечити безкоштовно дозволену потужність електроспоживання у квартирі позивачів на рівні не менше 5 кВт.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року в позові відмовлено. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ПрАТ «Волиньобленерго» відзив на апеляційну скаргу не подавали.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу заперечив та просить залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, позивачі у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Рішення суду позивачем ОСОБА_2 не оскаржується, а тому апеляційним судом в частині відмови у позові цього позивача не переглядається.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересу визначено статтею 16 ЦК України.
Згідно позовної заяви ОСОБА_3 , як один з позивачів, предметом позову зазначив визнання фактів, що мають юридичне значення, перелік яких міститься у прохальній частині.
Тобто визнання фактів, а не встановлення фактів, розгляд яких передбачено в порядку окремого провадження, як про це зазначає апелянт в апеляційній скарзі.
«Визнання фактів» і «встановлення фактів» – поняття не тотожні.
Визнання фактів не є способом захисту цивільного права чи інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
При цьому позивач ОСОБА_3 помилково під фактом розуміє питання наявності у сторін того чи іншого права чи обов`язку.
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (п. 6.21.), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (п. 54), від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (п. 99), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (п. 76), від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (п.6.56.), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (п. 8.46.), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (п. 155)).
Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в позові, оскільки обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним.
Відмова у задоволенні позову через обрання неефективного способу захисту, не позбавляє позивача права заявити належний позов (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц).
Крім того, матеріали справи не містять у собі будь-яких доказів того, що позивач ОСОБА_3 має будь-яке відношення до квартири АДРЕСА_1 , називаючи її квартирою позивачів, тобто своєю і позивача ОСОБА_2 ..
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого щодо позивача ОСОБА_3 з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В : 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий – суддя 

Судді