ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 

справа № 753/26182/25
провадження № 1-кп/753/1216/26

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2026 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025100000000718 від 19.07.2025  відносно 
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Дубрівка Барановського району Житомирської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, головного сержанта військової частини НОМЕР_1 , перебуває на посаді командира взводу 14 запасної роти, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
19 липня 2025 року, приблизно о 02 годині 01 хвилин, водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом «ЧЗ 81022», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у салоні якого серед інших перебували пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , рухався проїзною частиною проспекту Миколи Бажана зі сторони вулиці Ревуцького у напрямку Бориспільського шосе у місті Києві та наближався до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя з площею Харківською у місті Києві, на якому для його напрямку руху був увімкнений червоний сигнал світлофора.
В цей час попереду перебував вантажний автомобіль марки «DAF 105460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з напівпричепом «Spirer SGL 390», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався проїзною частиною Харківського шосе зі сторони вулиці Братів Чибінєєвих у напрямку вулиці Колекторної в місті Києві та виїхав на регульоване світлофорними об`єктами перехрестя з площею Харківською на зелений сигнал світлофора.
Під час руху, ОСОБА_5 допустив порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 підпункт «б», 8.7.3 підпункт «е», 8.10 та дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
- п. 1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;
- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: 
- підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортом у дорозі;
- п. 8.7.3 сигнали світлофора мають такі значення:
- підпункт «е»: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух;
- п. 8.10: у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів;
- дорожня розмітка 1.12 «стоп-лінія»: позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знаку 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух. 
Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_5 виявились у тому що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом «ЧЗ 81022», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у салоні якого серед інших перебували пасажири ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , під час руху по проїзній частині проспекту Миколи Бажана в напрямку Бориспільського шосе, при наближенні до регульованого світлофорними об`єктами перехрестя з площею Харківською, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) та виїхав на вказане перехрестя на червоний сигнал світлофору, який забороняє рух, внаслідок чого 19 липня 2025 року приблизно о 02 годині 01 хвилині в місті Києві на перехресті проспекту Миколи Бажана з площею Харківською здійснив зіткнення з вантажним автомобілем марки «DAF 105460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з напівпричепом «Spirer SGL 390», реєстраційний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався проїзною частиною Харківського шосе у напрямку вулиці Колекторної та виїхав на перехрестя з площею Харківською на зелений сигнал світлофора, який дозволяє рух.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримали тілесні ушкодження.
ОСОБА_7 отримав наступне тілесне ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з формуванням гострої епі- субдуральної гематоми над лівою тім`яно-скроневою часткою з набряком-набуханням головного мозку, саден лівої скроневої ділянки. Вказане тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
ОСОБА_8 отримав наступне тілесне ушкодження: черепно-мозкова травма у вигляді забою головного мозку важкого ступеню з формуванням вогнищ забою в лівій лобній та скроневій частках, субдуральних нашарувань ліворуч, забійної рана лівої лобної ділянки. Вказане тілесне ушкодження відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.
Порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», 8.7.3 «е», 8.10 та дорожньої розмітки 1.12 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. 
ІІ. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи допитаний у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та надав суду покази, в яких підтвердив обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті. Зокрема зазначив, що проходить службу в ЗСУ з 1992 року, з 2015 року постійно на Донецькому напрямку. Наразі займає посаду посаду командира взводу 14 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Вночі, 19 липня 2025 року, він рухався автомобілем марки «ВАЗ-2107» разом з пасажирами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які також були військовослужбовцями, та вони всі разом повертались до місця дислокації ВЧ. Під час руху по проїзній частині проспекту Миколи Бажана в напрямку Бориспільського шосе, на перехресті з площею Харківською, проявив неуважність, не зупинився та виїхав на вказане перехрестя на червоний сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення з вантажним автомобілем марки «DAF 105460». Пасажири отримали тілесні ушкодження. Після ДТП він допоміг з лікуванням потерпілим. Дуже шкодує з приводу вказаної, просить суворо не карати та дати можливість продовжити службу в ЗСУ. 
Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали до суду заяви, відповідно до яких, будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, приймати участь у розгляді справи не бажають, просять суворо не карати обвинуваченого.
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо добровільності та щирості його позиції, правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, та їх наслідків.
За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому правопорушення, які ніким не оспорюються і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують його покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку ввн буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Отже, оцінюючі зібрані по справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні доведена повністю.
ІV. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , на підставі ст.67 КК України, судом не встановлено.
V. Позиції сторін
Прокурор у судових дебатах просив визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
Обвинувачений та його захисник просили суд не позбавляти його волі, надати можливість і далі проходити службу в ЗСУ, а також не позбавляти права керування транспортними засобами, так як це вплине на можливість нести військову службу.
VІ. Мотиви призначення покарання
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, злочин є ненавмисним, має постійне місце реєстрації та місце проживання, вину визнав, розкаявся, тривалий час добровільно проходить службу в ЗСУ, є УБД, інвалідом ІІ групи через поранення, отримані при захисті Батьківщини, незважаючи на наявність підстав для демобілізації, продовжує проходити військову службу, перерахував на потреби сил оборони 50000 грн, за місцем несення військової служби характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. 
Суд, відповідно до ст. 66 КК України, враховує наявність, обставини, що пом`якшує покарання у вигляді щирого каяття, а також відсутність обставин, які, відповідно до ст.67 КК України, його обтяжують.
При призначенні міри покарання обвинуваченому, суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати кримінально-правові відносно-визначені санкції, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.
Враховуючи сукупність наведених обставин справи, дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи, що за приписами ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд, з урахуванням особи обвинуваченого та обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі у межах нижньої межі санкції ч.2 ст. 286 КК України, що буде відповідати принципам та меті його призначення, із застосуванням положень ст. 75 КК України щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки останній не є таким, що не зможе виправитися без ізоляції від суспільства та потребує певного прощення державою без реального відбування покарання, що буде справедливим та відповідатиме цілям призначення покарання.
Крім того, при визначенні міри покарання суд враховує інтереси суспільства.
Зокрема, суспільний інтерес - поняття оціночне у кожному конкретному випадку. Суспільний інтерес це певна вигода як для суспільства в цілому і для конкретної людини, зокрема.
Наразі, коли триває військовий стан та ЗСУ потребують залучення до своїх лав додаткових людських ресурсів, суспільний інтерес для суспільства полягає у забезпеченні ЗСУ військовослужбовцям.
А тому, у даному конкретному провадженні є суспільний інтерес у швидкому здійсненні правосуддя, запобіганні вчинення ним та іншими кримінальних правопорушень, та призначенні особі покарання, яке дасть змогу повернути військовослужбовця до лав ЗСУ, а не перебувати у місцях позбавлення волі.
Таким чином, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням буде відповідати не тільки принципам та меті покарання, а й враховує суспільний інтерес.
Крім того, суд не призначає обвинуваченому ОСОБА_5 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше грубих порушень правил дорожнього руху не допускав, також суд враховує клопотання командира ВЧ НОМЕР_1 , відповідно до якого, право керування транспортними засобами необхідно ОСОБА_5 для виконання завдань підрозділу ЗСУ.
VІІ. Вирішення цивільного позову
Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.
VІІІ. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Питання про речові докази вирішити судом в порядку ст. 100 КПК України.
Враховуючи, що по даному кримінальному провадженню були проведені судові експертизи, то процесуальні витрати в силу ст. 124 КПК України на залучення експертів, підлягають стягненню із обвинуваченого ОСОБА_5 .
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
Запобіжних захід у кримінальному провадженні не обирався.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд
засудив:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 286 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4  від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю один рік.
На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, пункту 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Цивільний позов не заявлено.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 30.07.2025, справа №761/31218/25 на автомобіль марки «ВАЗ-2107» р.н. НОМЕР_2 - скасувати.
Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь держави витрати на проведення експертиз у кримінальному провадженні у розмірі 14 262 (чотирнадцять тисяч двісті шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме: 
1)Диск «DVD-R» з відеозаписом - залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.
2)автомобіль марки «DAF 105460», реєстраційний номер НОМЕР_4 , з напівпричепом «Spirer SGL 390», реєстраційний номер НОМЕР_5 , переданий на зберігання ОСОБА_9 , залишити останньому за належністю.
3)автомобіль марки «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом «ЧЗ 81022», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який зберігається на майданчику для тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Київ, вулиця Гната Хоткевича, 20-Б - повернути ОСОБА_5 .

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. 
Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Учасники судового провадження мають право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень. Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1