КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №753/19388/25        Головуючий у суді І інстанції: Колесник О.М.
провадження №22-ц/824/5908/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Юкрейніан Сіті Сервіс» про визнання рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку недійсним, визнання договору про надання послуг (робіт) технічного забезпечення резервного електричного живлення дизель-генератора недійсним, зобов`язання виключити з рахунків-платіжок плату за послугу та здійснити перерахунок за весь період нарахувань, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ТОВ «Управляюча компанія «Юкрейніан сіті сервіс» є виконавцем послуг з надання послуг на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. З серпня 2024 року позивач почала отримувати від відповідача в платіжних розрахунках плату за обслуговування дизель-генератора. На її неодноразові звернення до відповідача вона дізналась, що даний обов`язковий платіж був введений до сплати всіма власниками квартир даного будинку на підставі договору про надання послуг (робіт) технічного забезпечення резервного електричного живлення дизель-генератора №19/07/24 від 19.07.2024 року. Ознайомившись з текстом вказаного договору, позивач встановила, що він був укладений між відповідачем та ОСОБА_2 , який діяв як представник співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 на підставі протоколу співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 . Оскільки в будинку не створене ОСББ, співвласники приймають рішення щодо управління спільним майном відповідно до ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Вказана норма права регламентує порядок скликання та проведення зборів співвласників будинку, а також ухвалення ними рішення. Позивач не була повідомлена про дату і час скликання зборів, з цього приводу і не була на них присутньою, вона не була ознайомлена з порядком денним, що позбавило її висловити свою думку щодо поставлених питань на обговорення, їй не було надано і вона не підписувала листок опитування, не отримувала від ініціативної групи документ про прийняті рішення у формі протоколу, що порушує її права як співвласника багатоквартирного будинку, оскільки прийняте рішення впливає на її права та обов`язки, ініціативною групою не перевірялись документи про право власності на жилі і нежилі приміщення в цьому будинку учасників зборів і копії їх відсутні при протоколі. Протокол містить голоси квартир, розташованих на 24 поверсі, однак їх будинок складається з 23 поверхів, тому наявність 24 поверху є незаконною, тим більше особи не мають право на голосування. Після розголосу незаконності проведення зборів співвласників тариф на обслуговування дизель-генератора було зменшено в три рази. Всі зазначені обставини дають підстави для визнання даного протоколу недійсним і вказують на незаконність проведення зборів співвласників багатоквартирного будинку. В подальшому представником співвласників ОСОБА_2 було укладено вказаний вище договір. Даний договір також підлягає визнанню недійсним, оскільки волевиявлення всіх співвласників на його укладення не було, тому оскаржуваний договір був укладений в порушення вимог ст.203; 215 ЦК України. За таких обставин позивач просив зобов`язати відповідача виключити з рахунків-платіжок плату за послугу з обслуговування дизель-генератора та здійснити перерахунок за весь період нарахувань. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. моральної шкоди, оскільки незаконні дії відповідача по нарахуванню незаконної послуги з обслуговування дизель-генератора на підставі договору, укладеного з порушенням вимог діючого законодавства, призвели до її психологічних страждань і моральних переживань.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погодившись з вказаним рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції безпідставно не допустив представника позивача до участі у справі, під час судового засідання від 06 листопада 2025р, мотивуючи це тим, що справа не є малозначною, а тому представництво може здійснювати виключно адвокат. Позивач вважає, що такий висновок суду суперечить положенням ЦПК України.
Також суд першої інстанції допустив грубу процесуальну бездіяльність, проігнорувавши зареєстроване в системі «Електронний суд» клопотання про витребування доказів та залучення третіх осіб(вх. № 71554/25-Вх). Більше того, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив завідомо недостовірну інформацію про те, що «клопотань від сторін не надходило», хоча матеріали електронної справи спростовують це твердження.
Вважає, що ігнорування ключового клопотання про витребування доказів та залучення третіх осіб не є випадковою технічною помилкою, а носить ознаки системної недбалості. Протягом розгляду справи суд першої інстанції систематично залишав без розгляду вхідну кореспонденцію від позивача, подану через підсистему «Електронний суд», а саме три клопотання про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та заяву з нагадуванням про раніше подані клопотання та вимогою повідомити про причини ігнорування клопотань.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги посилалась також на те, що висновок суду першої інстанції, що ТОВ «Управляюча компанія «Юкрейніан Сіті Сервіс» є неналежним відповідачем, посилаючись на те, що рішення про встановлення тарифу приймалося ініціативною групою, суперечить матеріалам справи.
Позивач вважає, що саме Управляюча компанія є стороною, яка виставляє рахунки на ім`я позивача, приймає платежі та стягує заборгованість. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», відповідальність перед споживачем несе суб`єкт господарювання, який надає послугу та отримує за неї плату. Перекладання відповідальності на «ініціативну групу», яка не має рахунків, не веде господарської діяльності і не виставляє платіжок, є схемою уникнення відповідальності.
Суд першої інстанції не врахував, що підставою для нарахувань став протокол, який містить очевидні ознаки протиправності та невідповідності фактичним обставинам, які управляюча компанія зобов`язана була виявити.
Зокрема, у голосуванні брали участь особи, зазначені як власники приміщень на 24- му поверсі, якого згідно з сертифікатом про прийняття в експлуатацію та офіційною відповіддю ДІАМ (наявні в матеріалах справи) юридично не існує (будинок має 23 поверхи).
На переконання позивача, той факт, що протокол формально не оскаржувався в окремому провадженні, не давав відповідачу (УК) права приймати його до виконання. Діючи добросовісно та розумно, Відповідач не міг не знати про реальну поверховість будинку, який він обслуговує. Прийняття до виконання документа, який базується на юридично неіснуючих об`єктах нерухомості, свідчить про недобросовісність дій відповідача та відсутність правових підстав для нарахування плати
05 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Управляюча компанія «Юкрейніан сіті сервіс», в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
19 лютого 2026 року до Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив від позивача ОСОБА_1 ..
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , оформленого протоколом співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 від 02.07.2024 року, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дана вимога пред`явлена до неналежного відповідача ТОВ «Управляюча компанія «Юкрейніан сіті сервіс», так як вказане товариство не було ініціатором скликання та проведення цих зборів, не було запрошене і не було присутнім на них, не приймало участь в обговоренні питань порядку денного, не брало участь у голосуванні чи будь-яким іншим чином не впливало на волевиявлення співвласників будинку, які більшістю голосів прийняли рішення про придбання дизельного генератора з метою покращення життєвих умов мешканців будинку.
Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про визнання договору про надання послуг (робіт) технічного забезпечення резервного електричного живлення дизель-генератора №19/07/24 недійсним, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 від 02.07.2024 року не визнавався на час винесення судового рішення недійсним, незаконним в судовому порядку, є діючим і на теперішній час, а волевиявлення позивача не має визначального і вирішального значення для прийнятого рішення, оформленого вказаним протоколом, а також для укладення оскаржуваного договору, так як рішення зборів є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи і позивача ОСОБА_1 відповідно до ч.28, ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання виключити з рахунків-платіжок ОСОБА_1 плату за послугу «Технічне забезпечення резервного живлення дизель-генератора» та здійснити перерахунок за весь період нарахувань згідно розрахунку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дана вимога є похідною від перших двох позовних вимог, описаних вище, в задоволенні яких було відмовлено позивачу в повному обсязі, тому і дана позовна вимога також не підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що ОСОБА_1 не надала доказів нанесення їй моральної шкоди безпосередньо неправомірними діями відповідача, її обґрунтування такої шкоди не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку між неправомірними діями відповідача і наслідками отримання моральної шкоди, позивач не обґрунтувала також і сам розмір моральної шкоди.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 з 05.07.2024 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9; 114).
Відповідач ТОВ «Управляюча компанія «Юкрейніан сіті сервіс» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, зокрема і надання таких послуг співвласникам будинку АДРЕСА_2 . В даному будинку ОСББ не створене. Вказані обставини не заперечувались учасниками справи, були ними визнані в судовому засіданні суду першої інстанції.
Ініціативною групою співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 було скликано та 02.07.2024 року проведено збори співвласників багатоквартирного будинку, які були оформлені протоколом від 02.07.2024 року (а.с.20-23 том 1). На цих зборах було прийнято низку рішень: придбати дизельний генератор на потреби будинку; власникам квартир та нежитлових приміщень здати по 10 000 грн на придбання дизель-генератора; уповноважити ОСОБА_2 укласти договір на обслуговування генератора з ТОВ «Управляюча компанія «Юкрейніан сіті сервіс».
19.07.2024 року був укладений договір про надання послуг (робіт) технічного забезпечення резервного електричного живлення дизель-генератора №19/07/24 між відповідачем ТОВ «Управляюча компанія «Юкрейніан сіті сервіс» та ОСОБА_2 , який діяв як представник співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 на підставі протоколу співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 (а.с.24-31 том 1). 
Відповідно до п.1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором виконавець зобов`язується за завданням замовника протягом визначеного у договорі строку надавати за плату послугу щодо технічного забезпечення резервного електричного живлення дизель-генератора ТМGYD-55, який є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , а замовник зобов`язується оплатити надані послуги. 
Відповідно до п.3.1 договору співвласники багатоквартирного будинку сплачують вартість наданих послуг з технічного забезпечення резервного електричного живлення будинку на підставі виставлених виконавцем рахунків та з урахуванням узгодженого сторонами кошторису. 
Відповідно до п. 4.1 договору договір набирає чинності з дати підписання договору сторонами, скріплення їх печатками (за наявності) та діє до 31 грудня 2024 року.
Після укладення даного договору з липня 2024 року позивач ОСОБА_1 почала отримувати від відповідача в платіжних квитанціях розрахунок сплати за технічне забезпечення резервного живлення дизель-генератора (а.с.10-13 том 1).
Переглядаючи заявлену позивачкою позовну вимогу про визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , оформлене протоколом співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 від 02 липня 2024 року, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, предмет, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору.
Отже, за загальним правилом у порядку цивільного судочинства можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з того, що корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Стаття 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.
Відповідно до частин першої - третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.
Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України, щодо віднесення до господарських правовідносин, зокрема правовідносин, які виникають з некомерційної діяльності, спрямованої на забезпечення матеріально-технічних умов функціонування таких суб`єктів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18, пункт 4.11) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.
Пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд справ у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Отже, спори про визнання недійсними рішень вищого органу управління суб`єкта некомерційного господарювання щодо вирішення питань, пов`язаних з управлінням такою особою, між суб`єктом некомерційного господарювання та одним з його засновників (членом) належать до господарської юрисдикції відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України виходячи з характеру правовідносин, які є предметом такого спору (щодо визнання недійсним рішення вищого органу управління такої юридичної особи, прийнятого в межах його виключної компетенції).
Особливості правового режиму майна багатоквартирного будинку зумовлюють спеціальне правове регулювання порядку реалізації прав власниками нерухомого майна в такому будинку. Так, частиною другою статті 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Позивачка є співвласниками будинку АДРЕСА_2 , а спір стосується захисту їх прав як співвласників майна багатоквартирного будинку, порушеного на її думку відповідачем щодо управління багатоквартирним будинком.
Отже, спори про визнання недійсними рішень органу управління суб`єкта некомерційного господарювання щодо вирішення питань, пов`язаних між суб`єктом некомерційного господарювання належать до господарської юрисдикції відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України виходячи з характеру правовідносин, які є предметом такого спору. Суб`єктний склад спірних правовідносин є тільки формальним критерієм.
Враховуючи викладене, позовна вимога щодо визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку господарського судочинства.
Аналогічна правова позиція щодо застосування матеріальних норм права викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 813/6286/15 (провадження № 11-576апп18), від 6 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19) та постанові Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 711/10310/17-ц (провадження № 61-42687св18).
Оскільки вказана позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, відповідно до статті 377 ЦПК України рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині позовних вимог.
Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договір про надання послуг (робіт) технічного забезпечення резервного електричного живлення дизель-генератора № 19/07/24, укладений між ТОВ «Управляюча компанія «Юкрейніан Сіті Сервіс» та ОСОБА_2 від імені співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до зі ст. 204 ЦК України нею закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Оскільки рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , оформлені протоколом від 02.07.2024 року є дійсними, а відтак є обов`язковими до виконання його співвласниками, у тому числі і відповідачем.
Згідно правого обгрунтування позову, яке викладене у позовній заяві, позовна вимога щодо визнання недійсним договору про надання послуг (робіт) технічного забезпечення резервного електричного живлення дизель-генератора № 19/07/24, є похідною від визнання недійсним рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку від 02.07.2024 року, а тому позовна вимога у цій частині, як вірно встановив суд першої інстанції, задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача ТОВ «Управляючи компанія «Юкрейніан Сіті Сервіс» виключити з рахунків-платіжок ОСОБА_1 (о/р НОМЕР_1 ) плату за послугу «Технічне забезпечення резервного живлення дизель-генератора» та зробити перерахунок за весь період нарахувань згідно розрахунку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанці про те, що з огляду на відсутність підстав про визнання недійсним договору про надання послуг (робіт) технічного забезпечення резервного електричного живлення дизель-генератора № 19/07/24, тому позовна вимога щодо зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення плати з рахунку не підлягає задоволенню.
Що стосується заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шокди у розмірі 10 000 грн, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки судом встановлено, що відповідачами не було порушено права позивача, як споживача, тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази які б підтвердили наявність винних дій відповідача, причинно-наслідкового зв`язку та наявності шкоди завданої позивачу.
Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не є такими, що слугують підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції помилково розглянув позовну вимогу про визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , оформлене протоколом співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 від 02 липня 2024 року у порядку цивільного судочинства.
У віднесенні цієї справи до юрисдикції господарських судів визначальним є саме встановлення між сторонами характеру корпоративних правовідносин, що виключає вирішення такого спору у порядку цивільного судочинства, незалежно від суб`єктного складу осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Згідно з статтею 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , оформлене протоколом співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 від 02 липня 2024 року підлягає скасуванню на підставі ч. 1 ст. 377 ЦПК України, а провадження у справі в цій частині - закриттю з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
В іншій частині рішення суду щодо вирішення позовних вимог ОСОБА_1 слід залишити без змін.
Керуючись наведеними нормами процесуального закону та положеннями ч. 4 ст. 377 ЦПК України, при закритті провадження у справі, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 про її право протягом 10 днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Київського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.ст. 374, 375, 377 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 листопада 2025 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , оформлене протоколом співвласників багатоквартирного будинку у АДРЕСА_2 від 02 липня 2024 року скасувати.
Провадження у справі за позовною вимоги про визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_2 , оформлене протоколом співвласників багатоквартирного будинку у АДРЕСА_2 від 02 липня 2024 року закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд вимог щодо визнання недійсним рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку віднесено до господарської юрисдикції.
Роз`яснити ОСОБА_1 її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутись до Київського апеляційного суду із заявою про направлення даної справи за встановленою юрисдикцією.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «05» березня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко