Справа № 161/10512/25 
Провадження № 1-кп/161/420/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк        24 лютого 2026 року   
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представників потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025035580000369 від 13.05.2025, який надійшов до суду 29.05.2025 від Луцької окружної прокуратури Волинської області, про обвинувачення
ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луцьк, Волинської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою-спеціальною освітою, одруженої, перебуває в декретній відпустці, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимої, -
- у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_9 , 10.05.2025 близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи на прибудинковій території, що знаходиться за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Гірна, будинок 2А, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалідом 2 групи, діючи з прямим умислом, керуючись метою вчинення насильницьких дій, умисно нанесла два удари кулаком правої руки в ділянку голови та один удар кулаком правої руки в ділянку грудної клітини останньої, чим завдала потерпілій фізичного болю, при цьому не спричинивши тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в умисному завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 вчинила кримінальний проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.
Окрім цього, ОСОБА_9 , 10.05.2025 близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи на прибудинковій території, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків із потерпілою ОСОБА_7 , керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення і суспільно-небезпечний характер власних дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, в ході раптово виниклого словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_7 , нанесла останній чотири удари кулаками правої та лівої руки в ділянку обличчя. В подальшому продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в ході вказаного конфлікту нанесла ряд ударів в ділянку обличчя та голови потерпілої, чим спричинила ОСОБА_7 тілесне ушкодження у вигляді садна слизової оболонки верхньої губи по центру, яке згідно висновку судово-медичного експерта №321 від 13.05.2025 за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень. 
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_9 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень заперечила. Суду дала показання про те, що 10.05.2025 року вона прийшла до квартири своєї подруги ОСОБА_10 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Коли вони разом з ОСОБА_11 виходили з під`їзду будинку, біля сходинок зустріли ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , із якими у них тривалий час конфлікт. Дані жінки почали вимагати у ОСОБА_11 сплатити заборгованість за прибирання під`їзду. Вона в цей момент пішла до автомобіля, щоб покласти дитячу колиску до багажника. Тоді, жінки почали кричати на ОСОБА_12 , а вона почала за неї заступатися, у них виникла словесна перепалка. Після чого, вона розвернулася, щоб піти посадити дитину в автомобіль, до неї підбігла ОСОБА_7 , схопила її ззаду за руку і почала бити в живіт. Вона почала оборонятися і відштовхувати її від себе. Тоді, підбігла ОСОБА_6 і почала бити її парасолькою. Окрім того, зазначила, що припускає, що під час сутички могла нанести удар ОСОБА_7 , однак ОСОБА_6 вона ударів не наносила. Сутичка тривала близько 2 хвилин, після чого вона пішла до автомобіля та викликала поліцію. Після прибуття працівників поліції, вона вийшла з автомобіля, зазначені жінки почали кричати та знімати на камеру, а також вийшов чоловік ОСОБА_6 , з яким в них теж був конфлікт і останній їй погрожував. 
Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_9 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч.1 ст.126 КК України, її винність у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами.
Так, допитана як потерпіла ОСОБА_6 суду дала показання, що 10.05.2025 року у денний період доби вона разом зі своєю донькою проходили біля під`їзду будинку, де зустріли свою сусідку ОСОБА_11 . У ході розмови вона нагадала останній про наявну заборгованість за прибирання коридору, однак, ОСОБА_11 відповіла, що грошей не має. У цей момент до них підбігла ОСОБА_13 , яка почала нецензурно висловлюватися та агресивно поводитися. Після цього, ОСОБА_9 підбігла до її доньки та почала бити, завдавши приблизно чотири удари по голові. Коли вона побачила, що у доньки почала йти кров з голови та носа, вона втрутилася у ситуацію, з метою припинення конфлікту. Після цього, ОСОБА_9 вдарила її два рази по голові. Також, зазначила, що конфлікт розпочався з приводу прохання до ОСОБА_11 оплатити заборгованість, жодних образ чи провокацій з їхнього боку не було. Вона та її донька не провокували ОСОБА_9 та не наносили їй жодних ударів. Окрім того, вказала, що ОСОБА_9 раніше неодноразово їй погрожувала та постійно провокувала конфлікти. Крім того, вказала, що напружені відносини з ОСОБА_11 почалися після того, як до останньої в нічний час почали приходити різні люди. На місці події також перебував чоловік ОСОБА_9 , який сидів в автомобілі біля під`їзду. Цивільний позов підтримала повністю та просила задовольнити. При призначенні покарання обвинуваченій покладалася на розсуд суду. 
Потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що 10 травня 2025 року вона разом із матір`ю поверталися додому. Біля під`їзду вони зустріли сусідку ОСОБА_14 та ОСОБА_9 . Під час розмови вона запитала у ОСОБА_15 , коли остання погасить заборгованість за прибирання у під`їзді, на що ОСОБА_11 відповіла, що нічого оплачувати не буде. У цей момент ОСОБА_9 закривала багажник свого автомобіля та почала висловлюватися в її сторону нецензурною лайкою. Після цього, ОСОБА_9 підбігла до неї, схопила за волосся та почала наносити удари в область носа та губ. Її мати почала кричати та намагалася їх розборонити. Однак, ОСОБА_9 почала наносити удари і її матері. Тоді, вона вдарила ОСОБА_16 , після чого остання почала втікати. Чоловік ОСОБА_9 та ОСОБА_17 в цей час перебували біля автомобіля та сміялися, не намагаючись припинити конфлікт. Вона копнула ОСОБА_18 ззаду, після чого остання знову почала наносити їй удари по голові. Зазначила, що ОСОБА_19 двічі наносила їй тілесні ушкодження: перший раз - схопила за волосся та нанесла близько 4 ударів по голові; другий раз - нанесла близько 10 ударів по голові та животі, удари завдавала руками та ногами. Також вказала, що конфліктів з ОСОБА_14 раніше не мала, вони проживають в одному під`їзді та на одній сходовій площадці. Крім того, зазначила, що ОСОБА_9 бачила раніше, коли остання кричала на її батьків. Цивільний позов підтримала повністю та просила задовольнити. При призначенні покарання обвинуваченій покладалася на розсуд суду. 
Свідок ОСОБА_20 , в присутності законного представника та психолога, суду показав, що одного дня влітку 2025 року він перебував у дідуся за адресою: АДРЕСА_3 і почув крики на вулиці. Коли виглянув у вікно, то побачив як ОСОБА_9 шарпає його маму за волосся та наносить їй удари кулаком по обличчю. Він пішов додому і зателефонував батькові, оскільки батько був в селі з меншим братом. Після чого, він вийшов на вулицю, щоб захистити свою маму, однак коли він вийшов, то на місці перебували працівники поліції.
Свідок сторони захисту ОСОБА_21 суду показав, що приблизно о 17–18 годині він перебував у своєму автомобілі біля під`їзду будинку за адресою: АДРЕСА_3 . У цей час з під`їзду вийшла його дружина ОСОБА_9 разом із дитиною, а за ними вийшла ОСОБА_17 . На подвір`ї їх уже чекали дві жінки, із якими у ОСОБА_17 виник словесний конфлікт. Тоді, його дружина ОСОБА_9 заступилася за ОСОБА_17 , у зв`язку з чим між його дружиною та вказаними жінками також виникла словесна суперечка. Коли його дружина підійшла до автомобіля та відкрила задні двері з метою посадити дитину, до неї підійшла молодша з жінок і почала шарпати її. Побачивши це, він вийшов з автомобіля та забрав дитину. Під час конфлікту він бачив, як його дружині було нанесено удар в ділянку живота, після чого його дружина та одна з жінок схопили одна одну за волосся. Після чого, його дружина, а також зазначені жінки викликали працівників поліції. До приїзду поліції вони перебували в автомобілі та чекали на місці події.
Свідок сторони захисту ОСОБА_17 (допитана в режимі відеоконференції) суду показала, що 10.05.2025 близько 5-6 години вечора, вона разом із подругою ОСОБА_9 вийшли з під`їзду будинку, де вона проживає, на вулицю. На подвір`ї знаходилися її сусіди, які в агресивній формі почали з`ясовувати, коли вона поверне грошові кошти за прибирання під`їзду. Між ними виникла словесна перепалка, під час якої ОСОБА_9 заступилася за неї. Після цього, ОСОБА_7 підійшла до автомобіля, витягнула ОСОБА_9 з автомобіля та почала шарпати її і наносити удари ногами в область живота. Захищаючись, ОСОБА_9 зачепила ОСОБА_7 в область губи. Окрім того, зазначила, що ОСОБА_6 при сутичці наносила ОСОБА_9 удари парасолькою, однак ОСОБА_9 останній ударів у відповідь не наносила. Коли почалася сутичка, чоловік ОСОБА_9 вийшов з автомобіля, забрав дитину та відійшов у сторону. Вона знаходилася від місця події на відстані близько 2–3 метрів. Поліцію викликали як вони, так і потерпілі.
Окрім цього, винність ОСОБА_9 у вчиненні вищезазначених правопорушень також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.
Так, згідно протоколу слідчого експерименту від 28.05.2025, потерпіла ОСОБА_6 відтворила обставини нанесення їй ударів обвинуваченою ОСОБА_9 .
Протоколом слідчого експерименту від 21.05.2025, з якого вбачається, що в ході проведеної слідчої дії свідок ОСОБА_20 детально відтворив обставини заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
З висновку експерта №320 від 13.05.2025 вбачається, що у гр. ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран та інше не виявлено.
З довідки КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради від 13.05.2025, вбачається, що гр. ОСОБА_6 надавалася медична допомога бригадами екстреної медичної допомоги Луцького міського відділення ЕМД, із попереднім діагнозом «Гостра реакція на стрес. Гіпертензивний криз неускладнений».
Із довідки КП «Волинський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Волинської обласної ради від 13.05.2025, вбачається, що гр. ОСОБА_7 надавалася медична допомога бригадами екстреної медичної допомоги Луцького міського відділення ЕМД, із попереднім діагнозом «Гостра реакція на стрес. Вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу».
Протоколом слідчого експерименту від 13.05.2025, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_7 , вбачається, що остання в ході його проведення детально відтворила всі обставини нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою ОСОБА_9 .
Висновком експерта №321 від 13.05.2025 стверджується, що у гр. ОСОБА_7 було виявлено тілесні ушкодження: садно слизової оболонки верхньої губи по центру; синці в ділянці правого та лівого стегна, правої сідниці. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії (по типу удар) тупих предметів (предмету) з обмеженою травмуючою поверхнею (такими предметами могли бути як кулаки, так і ного чи інші предмети), які за ступенем тяжкості відносяться до кетегорії легких тілесних ушкоджень. 
Із врахуванням зазначеного, суд оцінивши зібрані на досудовому провадженні та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України повністю доведена в ході судового розгляду.
Судом перевірялась версія сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_9 при обставинах місця і часу, зазначених в обвинувальному акті, діяла в стані необхідної оборони, яка не знайшла свого об`єктивного підтвердження з огляду на таке.
Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина третя ст. 27 Конституції України).
Згідно із ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Отже, право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Відповідно до сформованої правової позиції як Верховного Суду Укрїни так Верховного Суду, особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, що перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.
Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.
Разом з цим, в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 26.04.2002 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначено, що слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Із фактичних обставин справи, встановлених на підставі безпосередньо досліджених під час судового розгляду доказів вбачається, що при обставинах місця і часу, зазначених в обвинувальному акті, між обвинуваченою ОСОБА_9 , свідком ОСОБА_17 з однієї сторони та потерпілими ОСОБА_7 , ОСОБА_6 з іншої сторони, виник побутовий конфлікт з приводу несплати ОСОБА_17 комунального платежу. Згодом вказаний конфлікт переріс у словесну перепалку та закінчився нанесенням обвинуваченою ударів потерпілим. Підстав вважати, що потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 здійснювали чи мали намір здійснити суспільно небезпечне посягання на обвинувачену чи свідка ОСОБА_17 не встановлено. При цьому, слід зазначити, що потерпіла ОСОБА_6 є особою похилого віку, тому з огляду на свій вік та фізичні дані не могла здійснювати напад на обвинувачену чи свідка. Як потерпілі так і обвинувачена, свідок ОСОБА_17 вказали, що між ними тривалий час існують неприязні відносини, які неодноразово переростали у сварки та конфлікти. Очевидно, що такий самий конфлікт виник між обвинуваченою та потерпілими і 10.05.2025, однак цього разу із застосуванням насильства.
Згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
За таких обставин, показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_21 щодо того, що обвинуваченій ОСОБА_9 також наносились удари потерпілими суд оцінює лише з точки перевірки версії сторони захисту про необхідну оборону, яка як зазначено вище, не знайшла свого підтвердження в матеріалах даного кримінального провадження.
Обговорюючи питання про вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та дані особу винної.
Обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання, відсутні.
Обвинувачена ОСОБА_9 раніше не судима, вперше притягується до кримінальної відповідальності, вчинила два кримінальних правопорушення, які відносяться до категорії кримінальних проступків, вину не визнала та не розкаялася у вчиненому, на утриманні двоє малолітніх дітей, на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, потерпілі при призначенні покарання поклалася на розсуд суду, а тому врахувавши наведені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання, передбачене санкціями статей кримінального закону, за якими вона притягується до кримінальної відповідальності, та остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, у виді громадських робіт.
Таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст. 1167 ЦК України цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 слід задовольнити повністю, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 - частково, а саме
-стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 в користь потерпілої ОСОБА_7 - 20 000 гривень завданої моральної шкоди;
-стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 в користь потерпілої ОСОБА_6 – 10 000 гривень завданої моральної шкоди.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує майновий стан обвинуваченої, яка на даний час не працює та перебуває у декретній відпустці, а також виходив із засад розумності, виваженості, справедливості та вважає, що визначена сума моральної шкоди відповідає обсягу та характеру спричинених страждань потерпілих та характеру вимушених змін у їх життєвих стосунках.
Згідно ст. ст.100 ч.9 КПК України суд вирішує долю речових доказів.
Керуючись ст.ст. 100, 128, 129, 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, ст. 1167 ЦК України, суд, 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9  визнати винною у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст. 125 КК України та призначити їй покарання:
-за ч.1 ст.126 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин;
-за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити повністю.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 в користь потерпілої ОСОБА_7 20 000 (двадцять тисяч) гривень завданої моральної шкоди.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_9 в користь потерпілої ОСОБА_6 10 000 (десять тисяч) гривень завданої моральної шкоди.
Речові докази: копія довідки №121/1.13, яка видана КП «Волинським обласним центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» по факту звернення ОСОБА_6 за медичною допомогою 10.05.2025; копія довідки №121/1.12, яка видана КП «Волинським обласним центром екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» по факту звернення ОСОБА_7 за медичною допомогою 10.05.2025 – залишити при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченій та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий