20.04.26
22-ц/812/774/26
Справа №485/2428/25 Доповідач апеляційного суду Т.Б. Кушнірова 
Провадження №22-ц/812/774/26

Постанова
Іменем України

20 квітня 2026 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого Кушнірової Т.Б.,
суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О., 
із секретарем Повертайленко Ю.В.,

розглянувши у порядку позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – ОСОБА_2 , на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 27 січня 2026 року під головуванням судді Соловйова О.В., повне рішення складено судом в цей же день, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі за текстом – ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 06 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №806045144  у електронній формі з використанням електронного підпису.
Відповідно до пункту 1.1 договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит в сумі 5 500 грн, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у кредит. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконано зобов`язання, 06 жовтня 2024 року перераховано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 500 грн на її банківську картку.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» вчинено договір факторингу від 10 грудня 2024 року №МВ-ТП/12, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. 
Після чого, 28 травня 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» уступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за договором факторингу №28/0525-01.
ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 . 
Також, 16 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» вчинено договір факторингу №16/07/25-Е, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №806045144 від 06 жовтня 2024 року. 
Відповідно до реєстру боржників №2 від 16 липня 2025 року до Договору факторингу №16/07/25-Е від 16 липня 2025 року позивачем отримано право грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 16 445,00 грн.
Позивач посилався на не виконання ОСОБА_1 зобов`язання за договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», з повернення кредиту, у зв`язку з чим, виникла заборгованість у розмірі 16445,00 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 5 500,00 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом – 8 195,00 грн, заборгованість за штрафними санкціями (штраф, пеня) у сумі 2 750,00 грн.
Посилаючись на наведене, остаточно просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №806045144 від 06 жовтня 2024 року, нараховану позивачем на момент подання позову, тобто на 24 грудня 2025 року, у розмірі 13 695 грн, судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.
27 січня 2026 року рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області частково задоволено позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №806045144 від 06 жовтня 2024 року в сумі 13695,00 грн, з яких: 5500,00 грн – сума заборгованості по кредиту, 8195,00 грн – заборгованість по відсоткам, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2422,40 грн та 3000,00 грн витрат на правову допомогу.
У стягненні решти витрат на правову допомогу позивачу відмовлено.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сторони по справі погодили усі умови кредитування. 
Задовольняючи позов в межах заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка належним чином не виконала умови договору, який був вчинений в електронній формі відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», щодо зобов`язання повернути суму отриманого кредиту та відсотки за користування грошовими коштами.
Врахував зазначені ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» в позові складові заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої склав 13695 грн, з яких 5500 грн – заборгованість за тілом кредиту та 8195 грн заборгованість за відсотками.
Суд вважав безпідставними посилання відповідачки щодо наявності розбіжностей у розрахунку суми процентів, штрафних санкцій, які на думку останньої потребують документального уточнення, так як ОСОБА_1 не конкретизовано в чому саме мають місце розбіжності.
Суд також вказав, що розмір відсотків, які становлять 55,0 грн в день, відповідають розміру заборгованості (5500,00 грн) та відсотковій ставці (1% в день) (5500,00*1%=55,00) та нараховані відповідно до умов договору, тому відсутні підстави для зменшення їх розміру. 
Також, суд вважав, що не заслуговують на увагу доводи відповідачки в частині відступлення права вимоги, оскільки позивачем до позовної заяви долучені відповідні договори факторингу та відповідні витяги з реєстрів прав вимоги до договорів факторингу, в яких заначено за яким кредитним договором та в якій сумі відбулося відступлення права вимоги.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – Рущак В.М., посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» тіло кредиту в сумі 5500 грн та судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп., в решті вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу відповідачка не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів в сумі 5500 грн.
Проте, вважає умови договору щодо розміру відсотків неспівмірними відносно суми фактично отриманого кредиту. Заявлений ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до стягнення розмір процентів є завищеним.
Вказує, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не враховано скрутний матеріальний стан та інші кредитні зобов`язання ОСОБА_1 , а також те, що на момент виникнення прострочення в Україні діє правовий режим воєнного стану, у цих умовах виконання кредитних зобов`язань у повному обсязі для відповідачки є надмірно обтяжливим та фактично неможливим.
Не погоджується з висновком суду щодо стягнення з відповідача витрат на оплату послуг за правничу допомогу, вважаючи їх також не співмірними із складністю справи, ціною позову, виконаних адвокатом робіт (надання послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. 
Судом залишено без уваги критерії визначення та розподілу судових витрат при визначені розміру гонорару представника позивача передбачені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №775/9215/15-ц. 
24 березня 2026 року на адресу апеляційного суду від ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані та просить рішення районного суду залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту 06 жовтня 2024 року№806045144 у електронній формі з використанням електронного підпису.
Відповідно до пункту 1.1 договору кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит в сумі 5 500 грн, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у кредит. На підставі пунктів 2,3 договору кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі дисконтний період). Сторони погодили, що встановлений строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця встановлено функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена.
Відповідно до п.7.3. кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 05 листопада 2029 року.
Пунктами 8.1., 8.3 Договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом.
На момент отримання договору та отримання першого траншу базова процентна ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожен день користування ним, що становить 365 відсотків річних.
Договором також передбачено, у разі, якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання позичальника по оплаті проценитів за користування кредитом визначаються шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом (від дати видачі до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання).
Разом з укладанням кредитного договору ОСОБА_1 підписано заявку на отримання грошових коштів в кредит від 06 жовтня 2024 року (а.с. 25), паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору № 806045144 від 06 жовтня 2024 року (а.с. 36-37). 
Згідно платіжного доручення від 06 жовтня 2024 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало відповідачці 5 500,00 грн. на платіжну картку № 4149-49-ХХХХ-2453 (а.с.10).
Отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується також інформацією АТ КБ «Приват Банк», відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , та наданою випискою по рахунку по вказаній банківській картці, з якої вбачається зарахування на рахунок відповідачки коштів 06 жовтня 2024 року у сумі 5500,00 грн (а.с. 170-172).
Відповідачка також не заперечує факту укладення кредитного договору та отримання нею кредитних коштів в сумі 5 500,00 грн.
З розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», вбачається, що станом на 10 грудня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 806045144 від 06 жовтня 2024 року складала 11825,00 грн, з яких: 5500,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 3575,00 грн. – заборгованість по процентам, 2750,00 грн – заборгованість по неустойці.
10 грудня 2024 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/12, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників до цього договору.
Згідно Реєстру прав вимоги від 10 грудня 2024 року до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 806045144 від 06 жовтня 2024 року в розмірі 11825,00 грн, з яких: 5500,00 грн- заборгованість за тілом кредиту, 3575,00 грн. – заборгованість за процентами, 2750,00 грн – заборгованість по неустойці (а.с. 83-84).
За змістом розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», станом на 28 травня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 806045144 від 06 жовтня 2024 року становила 16445,00 грн, з яких: 5500,00 грн- заборгованість по тілу кредиту, 8195,00 грн. – заборгованість по процентам, 2750,00 грн – заборгованість по неустойці. Із вказаного розрахунку вбачається, що розрахунок відсотків за користування кредитом ТОВ «Таліон Плюс» нарахувало ОСОБА_1 за період з 11 листопада 2024 року по 04 березня 2025 року. 
28 травня 2025 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №28/0525-01. За умова цього договору до останнього перейшло право вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрах прав вимоги, у тому числі до ОСОБА_1 . 
Згідно Реєстру прав вимоги № 2 від 28 травня 2025 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 806045144 від 06 жовтня 2024 року у розмірі 16445,00 грн, з яких: 5500,00 грн- заборгованість по тілу кредиту, 8195,00 грн. – заборгованість по процентам, 2750,00 грн – заборгованість по неустойці.
16 липня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 16/07/25-Е, за яким ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 806045144 від 06 жовтня 2024 року в розмірі 16445,00 грн, з яких: 5500,00 грн- заборгованість по тілу кредиту, 8195,00 грн. – заборгованість по процентам, 2750,00 грн – заборгованість по неустойці (а.с. 66-67).
До матеріалів справи приєднано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що остання зобов`язання за договором не виконувала, платежі для погашення існуючої заборгованості не здійснювала.
ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору, отримання нею кредитних коштів в сумі 5500 грн. та не оспорює заборгованість за тілом кредиту, стягнуту судом. Натомість, вважає умови договору щодо розміру відсотків неспівмірними відносно суми фактично отриманого кредиту. 
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що укладення кредитного договору шляхом його підписання ОСОБА_1 за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, а також отримання відповідачкою кредитних коштів у розмірі 5 500 грн підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.
ОСОБА_1 на виконання умов договору жодних платежів не здійснювала. 
Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачкою не спростовано. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачці нараховувалися відсотки за користування кредитом за відсотковою ставкою 365 % річних, тобто виходячи з умов кредитного договору.
Визначений договором розмір денної процентної ставки відповідає положенням ст.ст. 12, 8 Закону України «Про споживче кредитування», якими встановлено обмеження максимальної денної відсоткової ставки. 
Тому не можна вважати, що розрахунок заборгованості по відсоткам проведено позивачем з недотриманням вимог закону, тоді як саме по собі нарахування відсотків за кредитом не є порушенням законних прав, свобод та інтересів відповідачки.
Встановивши, факт неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, які виразилися у не поверненні в добровільному порядку кредитодавцю фактично отриманих та використаних позичальником коштів, суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором. 
Доводи апеляційної скарги щодо стягнення непропорційно великої суми відсотків, є безпідставними, адже, підписавши кредитний договір за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, відповідачка погодилась з усіма його умовами, в тому числі з розміром відсоткової ставки, яка застосовується після пролонгації договору.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на скрутний матеріальний стан, наявність інших кредитних зобов`язань, що унеможливлює виконання кредитних зобов`язань у повному обсязі та є надмірно обтяжливим, жодними належними та допустимими доказами не підтверджені.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тому, за відсутності належних та допустимих доказів обставин, викладених в апеляційній скарзі, відсутні підстави для зменшення розміру нарахованих позивачем відсотків.
Дія в Україні правового режиму військового стану безумовно ускладнює та має вплив на можливість саме своєчасного виконання боржником зобов`язання, однак не скасовує кредитних зобов`язань та не звільняє від сплати відсотків за користування кредитними коштами у цілому. 
Посилання апелянта на неспівмірність витрат на оплату послуг за правничу допомогу, із складністю справи, ціною позову, виконаних адвокатом робіт (надання послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг, є необґрунтованими, так як судом першої інстанції належним чином було враховано положення цивільно – процесуального закону та зменшено розмір витрат на правничу допомогу з 7 000 до 3000 грн.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують наведених вище висновків суду, тому не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником – ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2025 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді:

_____________________
Повне судове рішення складено 20.04.2026 р.