РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2026 року 	м. Рівне	Справа №460/11555/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом:
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – ГУ ПФУ у Київській області, відповідач), у якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.04.2024 № 172050007253 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка є постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС;
зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку на п`ять років у відповідності до ст. 55. Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 28.01.2025, зарахувавши при цьому до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії в повному розмірі період роботи у ТзОВ «Побутсервіс» з 01.01.2004 по 19.10.2004 та період роботи у ТзОВ «Маган» з 05.09.2005 по 10.10.2011 та з 10.11.2011 по 27.06.2014.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, постійно проживає на території радіоактивного забруднення. 19.04.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй як особі, постраждалій внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Проте, відповідачем відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років страхового стажу. В спірному рішенні відповідач зазначив, що позивач має право на зниження пенсійного віку, яке передбачене ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 5 років, як потерпілій особі внаслідок аварії на ЧАЕС, однак зарахований відповідачем страховий стаж становить 18 років 08 місяців 04 дні, при мінімально необхідному 27 років (абзац 8-10 Рішення). Аналогічна кількість страхового стажу міститься і в розрахунку стажу (Форма РС-Право), який є додатком до Рішення. Як вбачається з розрахунку страхового стажу, який є додатком до Рішення, попри зазначенні в самому Рішенні твердження, що «за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди», по факту не зараховані до страхового стажу такі періоди трудової діяльності: з 01.01.2004 по 19.10.2004 – частковий період роботи в ТзОВ «Побутсервіс», що становить 0 років 09 місяців 19 днів; з 05.09.2005 по 27.06.2014 – повний період роботи в ТзОВ «Маган», що становить 08 років 09 місяців 22 дні (зараховано відповідачем лише 1 місяць 14 днів з 11.10.2011 по 09.11.2011). Сумарна кількість не зарахованого (не в повній мірі зарахованого) страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_1 становить 09 років 05 місяців 27 днів. В сукупності із зарахованим страховим стажем такий становить 28 років 2 місяці 0 днів, що є достатнім для призначення пенсії на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ. Таким чином, відмова відповідача у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку є наслідком незарахування відповідачем вищезазначеного стажу при розгляді заяви про призначення пенсії. Для виходу на пенсію у 2025 році зі зниженням пенсійного віку на 5 років, як потерпілому від наслідків аварії на ЧАЕС позивачу необхідно мати не менше як 27 років страхового стажу. Натомість пенсійний орган при прийнятті спірного рішення зарахував лише стаж у розмірі 18 років 8 місяців 04 дні. Відтак, відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, внаслідок чого порушив гарантоване державою право на пенсійне забезпечення. 
Ухвалою від 10.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено строк для подання відзиву.
Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, зазначив, що 19.04.2025 позивач звернулася із заявою та документами до територіального органу ПФУ про призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. ГУ ПФУ у Київській області було розглянуто заяву позивача і долучені до заяви документи, та прийнято рішення від 25.04.2025 № 172050007253 про відмову в призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Зауважив, що відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або працювали в зазначеній зоні з моменту аварії на Чорнобильській АЕС по 31.07.1986 незалежно від часу проживання в цей період. Період проживання (роботи) на території радіоактивного забруднення підтверджений довідкою від 04.04.2025 №840, виданій ЦНАП Вараської міської ради Рівненської області та на 01.01.1993 становить 4 роки 10 місяців (з 01.03.1988 по 31.12.1992), загальний період проживання становить 26 років 9 місяців 13 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 5 років. Необхідний страховий стаж зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 27 років. Страховий стаж особи становить 18 років 8 місяців 4 дні. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. Відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позивач не набула необхідного страхового стажу. Оскільки обов`язок подання документів на підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах законодавством покладено саме на заявника, а пенсійний орган, який здійснює розгляд заяви, лише наділений правом для виконання покладених на неї завдань отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку. Таким чином, позивачем відповідно до встановленого порядку не вчинено необхідних дій для реалізації своїх прав на отримання належних йому сум пенсійних виплат. Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, як потерпілій від аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 27 років. Зазначив, що питання призначення особі пенсії належить до виключної компетенції (дискреційних повноважень) територіальних органів Пенсійного фонду. Відповідач вважає, що він діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив та врахував таке.
ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт (нині селище) Рафалівка Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 18.08.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, ОСОБА_1 є громадянкою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 4).
19.04.2025 позивач звернулася до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 4 роки відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Вказану заяву відповідно до вимог п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності передано для розгляду ГУ ПФУ у Київській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Київській області від 25.04.2025 № 172050007253 відмовлено у призначенні позивачу пенсії з підстав відсутності необхідної кількості років страхового стажу. Зазначено, що період проживання (роботи) на території радіоактивного забруднення підтверджений довідкою від 04.04.2025 №840, виданій ЦНАП Вараської міської ради Рівненської області та на 01.01.1993 становить 4 роки 10 місяців (з 01.03.1988 по 31.12.1992), загальний період проживання становить 26 років 9 місяців 13 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 5 років. Необхідний страховий стаж зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 27 років. Страховий стаж особи становить 18 років 8 місяців 4 дні. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
Вважаючи вказане рішення органу Пенсійного фонду протиправним, а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі – Закон №796-XII). 
Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років – на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII).
Таким чином, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років. Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років. 
Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, суд враховує, що згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі – Порядок №22-1), документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи: 
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Житомирською або Київською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”).
Для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України “Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні” (п. 2.22 розділу ІІ Порядку №22-1).
Статтею 65 Закону №796-ХІІ визначено, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України (ч. 1). Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій (ч. 4). 
Статтею 65 Закону №796-ХІІ та п. 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551, чітко визначено, що саме посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” є єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Позивачем до позовної заяви додано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_2 , видане 18.08.1993 Рівненською обласною державною адміністрацією, відповідно до якого пред`явник посвідчення має право на пільги і компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ.
Відтак, надаючи особі посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи” держава визнає за нею право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення. 
Велика Палата Верховна Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 зазначила, що: “…право на пенсію відповідно до Закону № 796-XII мають лише ті особи, які отримали посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і (або) потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
Враховуючи досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що видача позивачу посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) надає позивачу право користуватися пільгою на зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком, передбаченою ст. 55 Закону №796-XII, за умови проживання станом на 01.01.1993 на території зони посиленого радіологічного контролю не менше чотирьох років (абз. 6 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII).
У спірному рішенні відповідач зазначив, що період проживання (роботи) на території радіоактивного забруднення підтверджений довідкою від 04.04.2025 №840, виданій ЦНАП Вараської міської ради Рівненської області та на 01.01.1993 становить 4 роки 10 місяців (з 01.03.1988 по 31.12.1992), загальний період проживання становить 26 років 9 місяців 13 днів, що дає право на зниження пенсійного віку на 5 років.
Таким чином, питання наявності у позивача необхідної кількості років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, визначених ч. 2 ст. 55 Закону №796-XII, та у зв`язку з цим наявності у неї права на зниження пенсійного віку на 5 років для призначення пенсії за віком, не є спірними в межах цієї судової справи.
Натомість підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком слугувала відсутність необхідної кількості років страхового стажу.
Частиною третьою статті 55 №796-XII визначено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-ІV (далі – Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 роки.
При цьому, частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ обумовлено, що особам, з числа постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).
Враховуючи вимоги Законів №796-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років позивач набуває в 55 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 55-го віку) 27 років. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (19.04.2025) вона досягла віку 55 років 2 місяці 25 днів.
Отже в досліджуваній ситуації виконано такі умови для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, як досягнення особою відповідного віку. 
За змістом спірного рішення від 25.04.2025 № 172050007253 страховий стаж позивача становить 18 років 8 місяців 4 дні. За доданими до заяви про призначення пенсії документами до її страхового стажу зараховано всі періоди.
Перевіряючи обставини зарахування відповідачем вказаної кількості років трудової діяльності позивача до її страхового стажу, суд встановив та врахував таке.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1058-IV цей Закон регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно зі ст. 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. 
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV врегульовано Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі – Порядок №637).
Згідно з п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують трудовий стаж, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію.
Тому необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки, відповідних записів у ній або якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Для визначення страхового стажу позивачем при зверненні до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії від 19.04.2025 було надано трудову книжку серії НОМЕР_3 (дата заповнення 01.03.1988), зі змісту якої суд встановив, що позивач, зокрема:
- 19.09.2000 прийнята на роботу в ТОВ «Побутсервіс» перукарем смт Н.Рафалівка. Підстава: наказ №2 від 19.09.2000 (запис №7);
- 17.08.2004 звільнена з роботи за угодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Підстава: наказ №45 від 17.08.2004 (запис №8);
[…]
- 05.09.2005 прийнята на роботу в ТОВ «Маган» на посаду техпрацівниці. Підстава: наказ №58 від 05.09.2005 (запис №11);
- 27.06.2014 звільнена з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Підстава: наказ №76 від 27.06.2014 (запис №12).
Будь-яких виправлень чи неточностей вказані записи трудової книжки не містять.
Разом з тим, згідно з розрахунком страхового стажу (форма РС-право) частина періоду роботи позивача в ТОВ «Побутсервіс» з 01.01.2004 по 17.08.2004, а також частина періоду роботи позивача в ТОВ «Маган» з 05.09.2005 по 10.10.2011 та з 10.11.2011 по 27.06.2014 не були зараховані до страхового стажу позивача.
Підстави незарахування вказаних періодів до страхового сажу позивача ні в спірному рішенні, ні у відзиві відповідач не зазначив.
При цьому, спірне рішення містить твердження органу Пенсійного фонду про те, що за доданими до заяви документами до страхового стажу позивача зараховано всі періоди.
З урахуванням викладеного, суд вважає протиправним незарахування до страхового стажу позивача частини періоду роботи позивача в ТОВ «Побутсервіс» з 01.01.2004 по 17.08.2004 (7 місяців 17 днів), а також частина періоду роботи позивача в ТОВ «Маган» з 05.09.2005 по 10.10.2011 (6 років 1 місяць 6 днів) та з 10.11.2011 по 27.06.2014 (2 роки 7 місяців 18 днів), що в сукупності становить 9 років 4 місяці 20 днів.
Таким чином, на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (19.04.2025) позивач має страховий стаж понад 28 років. Отже в досліджуваній ситуації дотримано умови необхідної кількості страхового стажу для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на підставі її заяви від 19.04.2025.
Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 25.04.2025 № 172050007253 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку та відновленню шляхом зобов`язання орган Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, зарахувавши до її страхового стажу період роботи у ТОВ «Побутсервіс» з 01.01.2004 по 19.10.2004 та період роботи у ТОВ «Маган» з 05.09.2005 по 10.10.2011 та з 10.11.2011 по 27.06.2014.
При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивач досягла пенсійного віку з урахуванням його зменшення на 5 років відповідно до положень статті 55 Закону №796-ХІІ – 26.01.2025, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення такої пенсії відбулося 19.04.2025, то порушене право позивача слід відновити з 27.01.2025. Тому суд вважає, що позивач помилково зазначив про необхідність призначення пенсії з 28.01.2025.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч вимогам КАС України не довів правомірності рішення про відмову в призначенні пенсії, а тому позов підлягає задоволенню повністю.
Судові витрати по сплаті судового збору суд присуджує на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 25.04.2025 № 172050007253 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, починаючи з 27.01.2025, зарахувавши до її страхового стажу період роботи у ТОВ «Побутсервіс» з 01.01.2004 по 19.10.2004 та період роботи у ТОВ «Маган» з 05.09.2005 по 10.10.2011 та з 10.11.2011 по 27.06.2014. 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, Фастівський р-н, Київська обл., 08500. ЄДРПОУ/РНОКПП 22933548) 
Повний текст рішення складений 16 березня 2026 року.

Суддя       Н.О. Дорошенко