ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/965/26 Справа № 243/67/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання   Примак Н.М,
за участю захисника - адвоката   Сімутіна Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника - адвоката Сімутіна Р.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок), звільнено від сплати судового збору, -
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2026 року, ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він 18 грудня 2025 року о 15 год. 10 хв., в м. Слов`янськ, а/ш Н-20 «Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь», по вул. Криворізька, керуючи транспортним засобом HMMWV, номерний знак НОМЕР_3 , по мокрому асфальтовому покриттю з боку м. Краматорськ, в напрямку м. Слов`янськ, при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з транспортним засобом Hyundai Elantra, номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_2 , яка рухалася в попутному напрямку в лівій смузі для руху.
В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було завдано матеріальних збитків. 
Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 10.1 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Сімутін Р.В., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, із пропуском строку на апеляційне оскарження.
В клопотанні про поновлення строку вказує, що про дату та час розгляду даної адміністративної справи у Слов`янському міськрайонному суді Донецької області ОСОБА_1 відомо не було, на призначене на 06 лютого 2026 року судове засідання у справі ОСОБА_1 судову повістку або виклик засобами телефонного зв`язку не отримував. З матеріалів справи № 243/67/26 також не вбачається, що здійснювався виклик ОСОБА_1 у судове засідання на 06 лютого 2026 року.
Копія постанови надіслана на домашню адресу ОСОБА_1 , у той час як він перебуває на військовій службі, а тому не мав можливості її отримати. Про існування даної постанови ОСОБА_1 дізнався 19 лютого 2026 року з офіційного веб порталу Єдиний державний реєстр судових рішень і у цей же день ознайомився з її змістом. Про винесення стосовно нього постанови відомо не було. 
Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов наступного висновку. 
Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
На підставі викладеного, вважаю за можливе визнати причину незначного пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 ..
В апеляційній скарзі захисник адвокат Сімутін Р.В. просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що ОСОБА_1 у письмовому поясненні заперечує факт порушення ПДР та вважає, що ДТП сталася внаслідок неуважності водія автомобіля «Hyundai Elantra» номерний знак НОМЕР_5 ОСОБА_2 . 
З приводу обставин ДТП ОСОБА_1 зазначає, що рухався у попутному напрямку та в одній з автомобілем «Hyundai Elantra» номерний знак НОМЕР_5 – лівій смузі руху. Він рухався попереду автомобіля «Hyundai Elantra» номерний знак НОМЕР_5 . Перед поворотом ліворуч на ґрунтову дорогу він включив покажчик повороту ліворуч та загальмував, включивши задні фари-покажчики стопу. Переконавшись у відсутності транспортних засобів на зустрічній смузі руху, він розпочав поворот ліворуч. Водій автомобіля «Hyundai Elantra», на його думку, не дотримувалась швидкісного режиму та дистанції, а тому після того, як він загальмував не перехресті, щоб уникнути зіткнення із задньою частиною його автомобіля, вона виїхала на зустрічну смугу руху. Але він у цей час також розпочав поворот ліворуч і виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого водій автомобіля «Hyundai Elantra» номерний знак НОМЕР_5 не зміг уникнути зіткнення з його автомобілем. Зіткнення відбулось на зустрічній смузі руху, місце зіткнення зазначено на схемі ДТП під № 4. З незрозумілих причин працівники поліції також зазначили на схемі ДТП під № 3 як місце зіткнення, яке їм вказала водій ОСОБА_2 і яке безпідставно та упереджено взяв до уваги суд першої інстанції.
Звертає увагу, що свідок ОСОБА_3 пояснив, що бачив як автомобіль «HMMWV» рухався у лівій смузі і на перехресті з ґрунтовою дорогою повертав ліворуч. Автомобіль «Hyundai Elantra», який їхав за автомобілем «HMMWV», рухався з перевищенням швидкості. Коли автомобіль «HMMWV» зупинився перед поворотом, то водій автомобіля «Hyundai Elantra» навіть не намагався гальмувати і виїхала на зустрічну смугу руху, щоб об`їхати автомобіль «HMMWV».
Наголошує, що на схемі ДТП поліцейськими зафіксовано зі слів водіїв кожного з водіїв два місця зіткнення автомобілів, координати яких значно відрізняються і знаходяться на різних смугах руху. В порушення п. 4 розділу ІХ Інструкції складена схема ДТП не містить відомостей про те, чи маються у вказаних водіями місцях зіткнення автомобілів уламки кузова, частинки фарби, осипання ґрунту, що відокремилися від транспортних засобів, щоб об`єктивно підтвердити або спростувати їх покази. Поліцейськими у визначеному законом порядку на схемі ДТП не були встановлені координати місця зіткнення автомобілів, що має суттєве значення для встановлення вини водіїв в порушенні ПДР України. З цих підстав схема ДТП не може бути належним та допустимим доказом винуватості ОСОБА_1 вчинення ним правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисту, викладених ним у апеляційній скарзі; захисника адвоката Сімутіна Р.В., який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив постанову суду щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно положень ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " від 23.02.2006 року за № 3477-ІV рішення ЄСПЛ - є джерелом права в Україні.
Відповідно до положення частини 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Бендерський проти України" (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображений принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.
Так, статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
Наведена норма КУпАП є бланкетною, тобто відсилає до конкретних правил дорожнього руху, порушення вимог яких має бути у причинному зв`язку з їх наслідками.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 інкримінується порушення п.10.1 ПДР України. Судом першої інстанції визнано доведеним, порушення зазначених правил дорожнього руху та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Так, суд першої інстанції, як на доведеність вини ОСОБА_1 послався на протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА № 090712 від 18 грудня 2025 року; схему місця ДТП, якою визначено місце розташування транспортних засобів після скоєння пригоди, із зазначенням відповідних вимірів і місця зіткнення, даних про водіїв транспортних засобів; письмові поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , письмовими поясненнями свідка події ОСОБА_3 .
В ході апеляційного розгляду, встановлено, що ОСОБА_1 заперечує наявність в його діях порушення п.10.1 ПДР України, що стало наслідком ДТП, та зазначає, що саме через порушення норм ПДР України водієм ОСОБА_2 , що підтверджується поясненнями свідків, настала ДТП. Зауважив, що ним не порушено жодних вимог ПДР України, які б перебували у причино-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.
Дослідивши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено, що учасниками ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надані суперечливі показання стосовно порушення кожним із них правил дорожнього руху, що потягло настання ДТП, разом з цим, свідок ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях наполягає на порушення ПДР України, а саме дозволеної швидкості руху водієм ОСОБА_2 , щоб могло мати причинно-наслідковий зв`язок із настанням ДТП. 
Водночас, відповідно до схеми ДТП, що є додатком до протоколу також наведені суперечливі дані, щодо місця зіткнення, зокрема зазначені два місця зіткнення за версіями обох водіїв, вказане унеможливлює відтворити фактичні обставини, які мали місце 8 грудня 2025 року о 15 год. 10 хв. у м. Слов`янськ, щоб достовірно стверджувати про наявність в діях саме водія ОСОБА_1 порушення вимог ПДР України, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП.
Водночас, апеляційний суд наголошує, що суд не вправі самостійно змінювати фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді. Однак, в протоколі про адміністративне правопорушення та судом першої інстанції у своєму рішенні зазначено, що ОСОБА_1 порушила вимоги п. 10.1 ПДР України. 
Згідно з п. 10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Матеріали справи не містять беззаперечних даних про порушення ОСОБА_1 вказаних вимог ПДР України, які б перебували у причино-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, навпаки матеріали справи містять суперечливі дані про порушення вимог ПДР України обома водіями, однак встановлення причинно-наслідкового зв`язку між такими порушеннями та настанням ДТП, в даному випадку можливо лише з використанням спеціальних знань експерта. 
Водночас, під час судового та апеляційного розгляду, учасниками судового провадження не заявлялось клопотання про призначення автотехнічної експертизи, в свою чергу суд позбавлений можливості самостійно відшукувати докази. 
Апеляційний суд зауважує, що за змістом ст. ст. 279, 280 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про таке правопорушення. 
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п. 43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Стаття 62 Конституції України закріплює правило, згідно з яким усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Так, докази які містяться в матеріалах справи, є недостатніми для встановлення винуватості ОСОБА_1 , оскільки неможливо поза розумним сумнівом стверджувати, що саме його дії не відповідали вимогам ПДР України та перебували у причино-наслідковому зв`язку з настанням ДТП. 
Зібрані докази не вказують, що ОСОБА_1 мав можливість уникнути ДТП, та неможливо спростувати його версію, що водій ОСОБА_2 порушила вимоги ПДР України, та саме таке порушення перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП. 
Версія подій іншого учасника ДТП ОСОБА_2 не підтверджена будь-якими доказами, щоб можна було стверджувати на невідповідність дій водія ОСОБА_1 правилам дорожнього руху, що спричинило ДТП, навпаки, матеріали справи містять суперечливі та неоднозначні дані, дослідивши які, не можна стверджувати поза розумним сумнівом про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Зазначене узгоджується із судовою практикою ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).
Згідно вказаної правової позиції ЄСПЛ «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Разом з цим, матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б вказували, що ОСОБА_1 порушив саме ті вимоги ПДР України, зокрема п. 10.1 ПДР України, які стали наслідком настання ДТП, та відсутні будь-які докази, що події відбувались саме за версією водія ОСОБА_2 , що могло б вказувати на порушення ОСОБА_1 ПДР України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).
Гарантії статті 6 § 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод включають зобов`язання суддів надавати достатні підстави для винесення рішень (H. v. Belgium (Н. проти Бельгії), § 53). Достатні підстави демонструють сторонам, що їхню справу було ретельно розглянуто.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» («Malafeyeva у Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin у. Russia» заява № 926/08, рішення від 20.09.2016), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має: права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа мас захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
З огляду на зазначене, ЄСПЛ дійшов висновку, що суд не вправі самостійно змінювати на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді, а також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції.
Суд позбавлений можливості змінити фабулу адміністративного правопорушення та не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Наведене свідчить про те, що викладені у протоколі та судовому рішенні обставини дорожньо-транспортної пригоди за участю ОСОБА_1 , безсумнівно не свідчать про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки наявні у справі докази не підтверджують поза розумним сумнівом факт порушення водієм ОСОБА_1 п. 10.1 Правил дорожнього руху України. 
Отже, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124КУпАП, є необґрунтованим.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі в зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
клопотання захисника - адвоката Сімутіна Р.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу захисника - адвоката Сімутіна Р.В., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – задовольнити.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя          Ірина СВІЯГІНА