Справа № 750/4156/25 
Провадження № 1-кп/750/105/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:
головуючого судді     ОСОБА_1 ,
із секретарем судового засідання    ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора         ОСОБА_3 ,
обвинуваченого        ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024270340004015 від 22 грудня 2024 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, особи з ІІІ групою інвалідності, не одруженого, утриманців не маючого, із неповною середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,
в с т а н о в и в:

21 грудня 2024 року близько «09» год. «40» хв., автомобіль марки «RENAULT» модель «MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , рухався заднім ходом по проїзній частині житлової зони, що прилягає до вулиці Всіхсвятська у м. Чернігові, зі сторони вулиці Захисників України в напрямку вулиці Всіхсвятська.
Рухаючись у вказаному напрямку, поряд з будинком № 12-А по вулиці Всіхсвятська у м. Чернігові, водій ОСОБА_4 проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку (п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР), під час руху транспортного засобу заднім ходом, створив небезпеку іншим учасникам руху (п.п. 10.9), не надав перевагу пішоходу, який рухався по проїзній частині житлової зони (п.п. 26.1), в протилежному напрямку з автомобілем під керуванням ОСОБА_4 , у зв`язку з чим здійснив наїзд на ОСОБА_5 .
У результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітини з переломом тіла грудини на рівні нижньої третини без зміщення фрагментів, компресійних переломів тіл 5, 6 грудних хребців та 1, 3 поперекових хребців, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, забійної рани тім`яно-потиличної ділянки голови, які є наслідком одного травматичного процесу в умовах дорожньо-транспортної пригоди, та згідно висновку судово-медичної експертизи № 56 від 13 лютого 2025 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я, на строк понад 21 добу.
У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 1.7, 2.3 (б), 10.9, 26.1 Правил дорожнього руху України, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Вказані дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Злочин є необережним, форма вини – злочинна самовпевненість.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 всі обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, зазначені у обвинувальному акті, визнав у повному обсязі, у скоєному щиро розкаявся.
Оскільки обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, а також враховуючи всі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, за згоди всіх учасників судового провадження із запропонованим судом обсягом дослідження доказів, суд, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового провадження обставин, які ніким не оспорюються, та переконавшись у добровільності їх позиції, роз`яснивши процесуальні наслідки такого порядку дослідження доказів, встановлені ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
У зв`язку з цим, у відповідності з положеннями ч.3 ст.349 КПК України суд ухвалив, обсяг доказів, що підлягають дослідженню в судовому засіданні, обмежити допитом обвинуваченого, дослідженнями письмових доказів, що підтверджують факт здійснення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у якому обвинуваченим визнано ОСОБА_4 , дослідженням документів, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням документів, що містять дані, необхідні для прийняття судом рішень щодо речових доказів та процесуальних витрат у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, аналізуючи показання обвинуваченого та письмові докази у справі, які відповідають обставинам, зазначеним в обвинувальному акті, суд вважає зазначені докази належними і допустимими та такими, що підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів, суд у відповідності з положеннями ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно вимог ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, та особу обвинуваченого, а саме, що обвинувачений офіційно не працює, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до положень ст.66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , передбачених ст.67 КК України, судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин що обтяжують покарання відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України, приймаючи до уваги позицію прокурора щодо виду та розміру покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому основне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді штрафу в розмірі чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Відповідно до положень ч.4 ст.174 КПК України у зв`язку з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд ухвалив скасувати арешт на автомобіль марки «RENAULT» моделі «MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_2 котрий згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 грудня 2024 року.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувалися, і підстави для їх обрання судом відсутні.
Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд, –
у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі чотири тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 68 000 (шістдесят вісім тисяч) грн 00 коп. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 24 грудня 2024 року на автомобіль марки «RENAULT» моделі «MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_2 котрий згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , належить ТОВ «ЕПІЦЕНТР К».
Речові докази після набрання вироком законної сили:
автомобіль марки «RENAULT» моделі «MASTER» реєстраційний номер НОМЕР_2 – залишити в розпорядженні власника ТОВ «ЕПІЦЕНТР К».
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Чернігова - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя    ОСОБА_1