ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 332/1384/25
Номер провадження 22-ц/818/569/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради на заочне рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 10 липня 2025 року в складі судді Богачової Т.В. по справі № 332/1384/25 за позовом Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неправомірно виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеними особами, які перемістились з с. Бесарабівка Красноградського району Харківської області до м. Запоріжжя і перебувають на обліку в Департаменті соціального захисту населення Запорізької міської ради. 
На підставі заяви від 28 квітня 2022 року відповідачці була призначена і виплачувалася допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 5000,00 грн на місяць на неї та її дочку.
У серпні 2023 року за результатами проведеної верифікації Міністерством соціальної політики України виявлено, що громада, у якій зареєстрована відповідачка, не входить до зони бойових дій, тож вона з 01 липня 2023 року не мала права на отримання допомоги. У Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженому Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (в редакції від 21 липня 2023 року) дата припинення можливості бойових дій всього Красноградського району зазначена 09 червня 2023 року. 
Згідно розрахунку суми і переплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від 07 серпня 2023 року ОСОБА_1 були надміру перераховані (виплачені) бюджетні кошти в сумі 5000,00 грн за період з 01 по 31 липня 2023 року. Повідомлення про припинення надання та повернення надміру отриманої допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання неодноразово були направлені поштою на адресу проживання відповідачки, однак нею у добровільному порядку не повернуті.
Отже, відповідачкою були неправомірно отримані кошти допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у період з 01 по 31 липня 2023 року у зв`язку з виключенням Красноградської територіальної громади з переліку територіальних громад, де ведуться бойові дії з 09 червня 2023 року, які підлягають поверненню. 
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради надміру виплачені кошти допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам в сумі 5000,00 грн і суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.
Заочним рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 10 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради суд виходив з того, що позивач не довів факту умисних недобросовісних дій з боку відповідачки, а саме надання недостовірної інформації при отриманні допомоги, та належним чином не спростував презумпцію добросовісності її дій, не підтвердив необґрунтоване нарахування грошової допомоги, отже підстав для повернення коштів немає.
На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 31 липня 2025 року Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення суду – скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов, вирішити питання щодо судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що пунктом 5 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332, передбачено, що внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги. Вказаним Порядком №332 та Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2017 року № 509, зобов`язано внутрішньо переміщених осіб повідомляти про зміни, які можуть вплинути на право отримання допомоги. Всупереч вказаним вимогам відповідачка не повідомила про зміни, які вплинули на її право отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, усвідомлюючи, що це призведе до позбавлення її права на отримання такої допомоги. Відповідачка знала про обставини, що можуть вплинути на отримання щомісячної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, та не повідомила позивача про них, внаслідок чого неправомірно отримала надміру виплачену допомогу за період з 01 з 31 липня 2023 року, що є зловживанням з її боку. Таким чином, вина зі сторони відповідачки при отриманні надміру виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у даній справі доведена.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради на заочне рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 10 липня 2025 року у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.
Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31).
Як вбачається з довідок Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради №2326-5001313337/6016 та № 2326-5001313416/6015 від 22 квітня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законним представником якої є ОСОБА_1 , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи в АДРЕСА_2 (а.с. 17, 18). 
28 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району з заявою № 574 про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (а.с. 16).
Рішенням Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району від 29 квітня 2022 року ОСОБА_1 була призначена допомога на проживання внутрішньо переміщеним особам в розмірі 5000,00 грн на сім?ю на період з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року (разом з дочкою ОСОБА_2 ) (а.с. 19).
Згідно рішення Запорізької міської ради від 07 грудня 2022 року № 71 «Про реорганізацію управлінь соціального захисту населення Запорізької міської ради та перейменування управління соціального захисту населення Запорізької міської ради в Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради» та Положення про Департамент – Департамент соціального захисту населення Запорізької міської ради є правонаступником, серед іншого, Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Заводському району (а.с. 8-14).
Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (в редакції від 21 липня 2023 року на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що датою припинення можливості бойових дій всього Красноградського району є 09 червня 2023 року (а.с. 27-29). 
12 липня 2023 року ОСОБА_1 була перерахована допомога переміщеним особам на проживання у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується даними електронної особової справи (а.с. 21-22).
28 липня 2023 року виплата допомоги ОСОБА_1 була призупинена, оскільки спеціалістами управління було встановлено, що Красноградська територіальна громада, у якій зареєстрована ОСОБА_1 , не входить до зони бойових дій. На підставі пункту 11 Порядку 332 проведений розрахунок неправомірно отриманих сум допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 за період з 01 по 31 липня 2023 року (а.с. 20, 23).
Як вбачається розрахунку суми переплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам від 07 серпня 2023 року, виявлено переплату ОСОБА_1 допомоги на проживання за липень 2023 року у розмірі 5000,00 грн (а.с. 24).
Листами Департаменту управління соціального захисту населення Запорізької міської ради № 04/01-03/1182 від 07 серпня 2023 року та № 04-01-06/3421 від 02 травня 2024 року ОСОБА_1 були направлені повідомлення про повернення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 5000,00 грн (а.с. 25, 26).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері соціального забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 №322 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою затверджено Порядок надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам; Порядок використання коштів державного бюджету для надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.
За приписами ч. 1, 2 ст. 17, ч. 1 ст. 20 Закону основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень. До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат. Надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.
Надання допомоги внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 (далі Порядок).
Відповідно до п.2 Порядку (у редакції, що діяла на час звернення відповідачки із заявою), допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми “єПідтримка”, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.
Відповідно до п.3 Порядку (у редакції, що діяла на час звернення відповідачки із заявою), допомога надається щомісячно з місяця звернення до квітня 2022 року включно на кожну внутрішньо переміщену особу, відомості про яку включено до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, у таких розмірах: для осіб з інвалідністю та дітей - 3000 гривень; для інших осіб - 2000 гривень. Допомога виплачується за повний місяць незалежно від дати звернення за її наданням.
Починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.
Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.
Пунктом 5 вказаного Порядку № 332 передбачено, що внутрішньо переміщені особи несуть відповідальність за достовірність інформації, наданої для отримання допомоги.
За змістом п. 6, 8 Порядку №332 для отримання допомоги внутрішньо переміщена особа заповнює заяву, яка формується засобами Порталу Дія. Заява про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам за формою згідно з додатком 1 може бути також подана до органу соціального захисту населення, уповноваженої особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центру надання адміністративних послуг. Перевірка відомостей, зазначених внутрішньо переміщеною особою в заяві, проводиться під час формування та подання заяви засобами Порталу Дія. 
Згідно з п. 11 Порядку № 332 у редакції на час призупинення виплат відповідачці у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Повернення одержувачами коштів виплаченої їм допомоги проводиться на рахунок Мінсоцполітики, відкритий в органах Казначейства. У разі повернення коштів одержувачем допомоги на рахунок Мінсоцполітики заява про повторне її перерахування одержувачу не розглядається. Повернуті кошти Мінсоцполітики використовує з дотриманням вимог бюджетного законодавства.
Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (в редакції від 21 липня 2023 року на момент призупинення виплат), визначено, що датою виникнення можливості бойових дій всього Красноградського району Харківської області є 24 лютого 2022 року, датою припинення можливості бойових дій всього Красноградського району є 09 червня 2023 року (а.с. 27-29). 
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.
Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Статтею 1215 ЦК України передбачені винятки з правила, закріпленого в статті 1212 ЦК України: не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, нараховані ОСОБА_1 у липні 2023 року кошти у розмірі 5000,00 грн є допомогою на проживання внутрішньо переміщеним особам, тому при вирішенні питання повернення вказаних коштів застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15 зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Правильність розрахунків, за якими проведено виплати, а також добросовісність набувача презюмуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових сум.
Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вважає, що зловживанням або недобросовісністю з боку набувача соціальної допомоги в розумінні норм цивільного законодавства, зокрема, Порядку №332, є подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо.
Позивачем у встановленому законом порядку не доведено факту зловживань з боку відповідачки, винність її дій чи недобросовісність щодо умисного надання недостовірних даних, що призвело до безпідставного отримання соціальних виплат.
Департаментом соціального захисту населення Запорізької міської ради не надано жодних доказів, що підтверджують виникнення рахункової помилки при нарахуванні допомоги відповідачці.
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, вони не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 26 квітня 2018 року у справі «CAKAREVIC v. CROATIA» суд звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії», у справі «Трґо проти Хорватії»).
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка знала про обставини, що можуть вплинути на отримання допомоги внутрішньо переміщеним особам та не повідомила позивача, що є зловживанням з її боку, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вимогами Порядку № 332 не покладено на відповідачку обов`язку слідкувати за відповідними змінами у законодавстві і повідомляти позивача про них.
Та обставина, що позивач як орган влади своєчасно не припинив виплати відповідачці, не може ставитися їй у вину, адже саме позивач діяв в даному випадку без належного контролю за статусом населених пунктів, з яким пов`язується виплата допомоги ВПО.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочного рішення суду без змін.
Апеляційну скаргу залишено без задоволення, отже підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуДепартаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради залишити без задоволення.
Заочне рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 10 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 березня 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований 

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина