ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/20294/25
категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій щодо взяття на військовий облік та призову на військову службу під час мобілізації та зобов"язання виключити та зняти з військового обліку.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно взяв його повторно на військовий облік, оскільки він є інвалідом 2-ї групи та визнаний непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку у 2003 році. Також вказує, що відповідач безпідставно не виключив його з військового обліку за наявності відповідних на це підстав. 
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Окис Т.О. від 26.08.2025 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні).
Ухвалою від 16.01.2026 справу прийнято до провадження суддею Капинос О.В. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач у встановлений строк відзиву на позов не надав. Надав пояснення, в яких зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 19 листопада 2024 року було автоматично взятий на облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 (місто Малин) на підставі статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" статей 2, 3 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" від 16 березня 2017 року 1951 (зі змінами), пункту 27 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період та згідно постанови Кабінетів Міністрів України № 932 від 16 серпня 2024 року "Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів".
Накази, на підставі яких позивача визнано непридатним до проходження служби втратили чинність. Згідно Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (зі змінами) та "Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затвердженою постановою Кабінету Міністру України від 16 травня 2024 року №560, передбачено, що громадяни України для визначення ступеню придатності (або навпаки непридатності) до проходження військової служби зобов`язані проходити військово-лікарську комісію.
Позивачем подано клопотання про визнання недопустимим як доказ у справі витяг з наказу командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " №540 від 01.08.2025 "Про результати службового розслідування". В обґрунтування клопотання зазначено, що з даного витягу не вбачаються підстави для включення його до військового обліку.
Щодо даного клопотання суд зазначає наступне.
Як вбачається з вказаного наказу, службове розслідування було призначено з метою уточнення причин та умов, що сприяли не зняттю з військового обліку рядового запасу ОСОБА_1 , а також ступеня вини посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_5 чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
За наслідками проведення службового розслідування наказано, зокрема, визначити завдання начальнику ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо виконання вимог п.8-1 постанови КМУ №932 від 16.08.2024 "Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей щодо призовників, військовозобов"язаних та резервістів", щодо обміну відомостями про встановлення, зміну групи інвалідності (зокрема, групу інвалідності, причину та строк, на який встановлено інвалідність) в порядку електронної інформаційної взаємодії між ЄІССС та ЄДРПВР стосовно громадянина ОСОБА_1 ; виклику шляхом вручення повістки з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Відповідно до ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи, що обставини, викладені у вказаному наказі, стосуються спірних правовідносин, а також з огляду на відсутність доказів одержання його з порушенням порядку, суд визнає такий доказ у даній справі допустимим. 
Таким чином, клопотання позивача не підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом з дитинства 2-ї групи, що підтверджується копією посвідчення Серії НОМЕР_1 від 02.09.2002.
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №056487 від 24.09.2006, за наслідками повторного огляду позивачу встановлено 2-у групу інвалідності безтерміново.
Рішенням призовної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно ст.21-а Наказу МОУ №2-94, №207-99, позивача визнано непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку (наказ №2 від 21.01.2003), про що зроблено відповідний запис у тимчасовому посвідченні № НОМЕР_2 , виданому 20.01.2017.
Згідно матеріалів справи, 19.11.2024 позивача взято на облік до ІНФОРМАЦІЯ_5 на підставі ст.22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" статей 2, 3 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів" від 16 березня 2017 року 1951 (зі змінами), пункту 27 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період та згідно постанови Кабінетів Міністрів України № 932 від 16.08.2024 "Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів".
22.02.2025 на адресу позивача направлено повістку №2583373 від 22.02.2025 про необхідність з"явлення на14.03.2025 о 09.00 до ІНФОРМАЦІЯ_5 для проходження медичного огляду.
03.03.2025 позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву з підтверджуючими документами, в якій повідомив, що він знятий з військового обліку та визнаний непридатним до військової служби.
Також в матеріалах справи міститься копія заяви позивача від 06.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 , в якій він просив виключити його з військового обліку на підставі ч.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу".
Крім того, 10.03.2025 позивач направив до ІНФОРМАЦІЯ_5 лист, в якому зазначив, що він підпадає під виключення з військового обліку, оскільки рішенням призовної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно ст.21-а Наказу МОУ №2-94, №207-99, його визнано непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку та надав відповідний пакет документів.
На запит позивача на публічну інформацію, ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 08.08.2025 повідомило, що на підставі статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", статей 2 та 3 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів", а також пункту 27 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, 19.11.2024 було взято на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Облікові дані було внесено 19.11.2024 до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів оператором ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до Порядку внесення відомостей про громадян України до бази даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів автоматизованої інформаційно-телекомунікаційної системи "Оберіг".
Позивач вважає, що його протиправно повторно взято на військовий облік, тому звернувся до суду з даним позовом для захисту порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
За приписами ч.8 ст.2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Згідно з ч.1, 3 та 4 ст.33 Закону №2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Військовий облік військовозобов`язаних та резервістів за призначенням поділяється на загальний і спеціальний.
Частиною 5 ст.33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (ч.1 ст.34 Закону №2232-ХІІ).
На виконання ч.5 ст.33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок організації ведення військового обліку військовозобов`язаних, призовників та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 (далі - Порядок №1487), п.2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Головною вимогою до системи військового обліку є постійне забезпечення повноти та достовірності даних, що визначають кількісний склад та якісний стан призовників і військовозобов`язаних (п.6 Порядку №1487).
Військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів.
Також п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку №1487) установлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Відповідно до п.1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби, служби у військовому резерві військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 встановлено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
За змістом п.1.1 глави 2 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду.
Медичний огляд проводиться ВЛК, крім іншого, з метою визначення придатності до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
На дату проходження позивачем ВЛК (2003 рік), діяло Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, п.262 якого передбачав, що свідоцтво про хворобу у мирний час складається:
на усіх військовослужбовців, визнаних непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку; непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час; обмежено придатними до військової служби; на військовослужбовців плаваючого складу ВМС, визнаних непридатними до служби на підводних човнах або у плавскладі, оператором УПР, водолазом, водолазом-глибоководником, акванавтом; на військовослужбовців, які служать у спецспорудах, та працюють з РР, ДІВ, КРП, джерелами ЕМП і визнані непридатними до служби за військовою спеціальністю; на офіцерів і прапорщиків, які проходять службу в аеромобільних військах і визнані непридатними до служби в аеромобільних військах; на курсантів ВНЗів першого курсу навчання, визнаних непридатними до подальшого навчання; на курсантів 2-5 курсів військових училищ Військово-Морських Сил, визнаних непридатними до служби у плавскладі, непридатними до служби на підводних човнах, придатними до служби на надводних кораблях;
на офіцерів запасу, визнаних непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, і у випадках, коли медичний огляд їх проведений відповідно до пункту 121 цього Положення;
на офіцерів запасу, визнаних обмежено придатними до військової служби; непридатними до військової служби у мирний час, обмежено здатними у воєнний час або непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку (за наявності наказу Міністра оборони України про призов їх на військову службу, але ще не відправлених до військових частин); 
на військовозобов`язаних, призваних на збори і визнаних непридатними до військової служби зі зняттям з військового обліку; непридатними до військової служби у мирний час, обмежено придатними у воєнний час; обмежено придатними до військової служби та непридатними для подальшого проходження зборів;
на учнів військових ліцеїв, визнаних непридатними до подальшого навчання.
У всіх інших випадках у мирний час постанова ВЛК оформляється довідкою (додаток N 9 до Положення).
З матеріалів справи вбачається, що Рішенням призовної комісії при Малинському РВК згідно ст.21-а Наказу МОУ №2-94, №207-99, ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку (наказ №2 від 21.01.2003), про що зроблено відповідний запис у тимчасовому посвідченні № НОМЕР_2 , виданому 20.01.2017.
Слід зазначити, що згідно ч.4,5 ст.37 Закону 2232-XII (в редакції на час зняття позивача з обліку) було визначено, що зняттю з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни: а) які вибувають в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України на постійне або тимчасове проживання на строк більше трьох місяців (відрядження, навчання, відпустка, лікування тощо); б) які після проходження строкової військової служби прийняті на службу рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України, а також взяті на військовий облік Служби безпеки України, Управління державної охорони України та інших військових формувань; в) які вибули на строк більше трьох місяців за межі України; г) в інших випадках, визначених Міністром оборони України. 
Виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни: а) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; б) які досягли граничного віку перебування в запасі; в) які припинили громадянство України; г) які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів; д) які не отримали до 36-річного віку військово-облікової спеціальності або спорідненої з нею; е) які померли. 
Разом з тим, як вже зазначалося пунктом "г" частини 4 ст. 37 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" встановлювалось, що зняттю з військового обліку у військових комісаріатах підлягали громадяни в інших випадках, визначених Міністром оборони України.
Так, пункт 42 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 № 352 (далі - Положення №352, в редакції на час зняття позивача з обліку), визначав, що з військового обліку призовників знімалися особи, зокрема, визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.
В той же час, п.2 ч.5 ст.37 Закону №2232-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, зняттю з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, з військового обліку військовозобов`язаних:
які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання;
які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;
які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;
які зараховані до військового оперативного резерву;
в інших випадках - за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.
Частиною 6 цієї статті передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Таким чином, відповідно до норм Положенням про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України затвердженого наказом Міністра оборони України від 04.01.94 №2 зі змінами внесеними наказом Міноборони №207 від 12.07.99 (яка діяла на час зняття позивача з обліку) та Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виключення з військового обліку відбувалося та відбувається на даний час тільки за умови того, що ВЛК визнала (визнає) особу "непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку" за пунктом "А" статті Розкладу хвороб.
Наведене свідчить, що законодавець виокремлює поняття "зняття з військового обліку" та "виключення з військового обліку", при цьому, при знятті з військового обліку Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік.
Отже, різними є як підстави, так і правові наслідки зняття або виключення з військового обліку.
З аналізу положень Закону № 2232-XII висновується, що громадяни, які підлягають виключенню з військового обліку, втрачають статус військовозобов`язаного, в той же час зняті з військового обліку продовжують перебувати в статусі військовозобов`язаних.
Оскільки позивач був знятий з військового обліку, а не виключений, він продовжує перебувати у статусі військовозобов"язаного, тому суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо взяття позивача на військовий облік узгоджуються з вимогами чинного законодавства.
Разом з тим, щодо вимоги про зобов"язання відповідача зняти та виключити позивача з військового обліку, суд зазначає, що для зняття чи виключення з військового обліку мають існувати встановлені статтею 37 Закону № 2232-XII підстави, перелік яких наведено вище.
При цьому, як зазначалося, виключення з військового обліку відбувалося та відбувається на даний час тільки за умови того, що ВЛК визнала (визнає) особу "непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку". 
Відповідно до підпункту 1 пункту 27 "Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, (далі - Порядок № 560), що під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою , зокрема, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.
Згідно із пунктом 28 Порядку № 560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.
Відповідно до частини тринадцятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби, наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за № 1109/15800 затверджено "Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України", (далі- Положення № 402).
Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу I, це Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу, та поширюється в тому числі на військовозобов`язаних, для яких військово-лікарська експертиза проводиться військово-лікарськими комісіями, утвореними в закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України та при закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Пунктом 1.2 розділу I Положення № 402 встановлено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби військовозобов`язаних.
Пунктом 3.8 глави 3 розділу II Положення № 402 визначено, що постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період оформлюється довідкою ВЛК (додаток 4 до цього Положення) у двох примірниках, яка дійсна протягом одного року з дня медичного огляду. Постанова ВЛК районних, міських ТЦК та СП про тимчасову непридатність або непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку підлягає затвердженню штатною ВЛК. Копія довідки видається особі, яка пройшла медичний огляд.
Таким чином для визначення ступеня придатності до військової служби в обов"язковому порядку необхідно пройти ВЛК.
Статтею 43 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" від 19.11.1992 №2801-ХІІ передбачено надання згоди пацієнта для застосування методів діагностики, профілактики та лікування. 
Позивач вказує на те, що він у письмовому вигляді надіслав відповідачу заяву про виключення його з військового обліку та надав усі необхідні медичні документи, а тому на виконання вимог п.8 постанови КМУ №932 від 16.08.2024 дослідження медичних документів та постанова ВЛК повинна була прийматися без його участі.
Так, відповідно до п.8 постанови Кабінетів Міністрів України № 932 від 16.08.2024 "Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів" (далі - Постанова №932) визначено, що громадяни, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (далі - особи з інвалідністю), або громадяни, які мають тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги, але яким не встановлено інвалідність, за власним бажанням (у відповідних випадках від їхнього імені їхні батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники та інші законні представники) подають на розгляд військово-лікарської комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки документ, що підтверджує наявність відповідного стану (захворювання), виданий в установленому порядку за формою первинної облікової документації № 080-3/о, або документи, що підтверджують інвалідність (для дітей з інвалідністю - медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ, або його дублікат, виданий закладом охорони здоров`я, чи посвідчення або інший документ, що підтверджує призначення на таку дитину соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю"; для повнолітніх осіб з інвалідністю - довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідку для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики). Замість оригіналів зазначених документів можуть бути подані їх копії за умови пред`явлення оригіналів таких документів (крім подання дубліката медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років). Копії документів (крім медичних документів) можуть бути засвідчені власним підписом особи, яка їх подає. Оригінали документів після звіряння з їх копіями повертаються особі, яка подає такі документи. 
Постанова військово-лікарської комісії приймається без присутності особи та без проведення медичного огляду на основі поданих документів та/або даних, наявних в електронній системі охорони здоров`я, доступ до яких отримано відповідно до законодавства, та інших інформаційних систем, реєстрів та баз (банків) даних відповідно до статті 14 Закону України "Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів".
Аналіз зазначених правих норм дає підстави для висновку, що проведення військово-лікарської комісії без присутності особи та без проведення медичного огляду на основі поданих чи наявних документів проводиться виключно за згодою такої особи.
Пунктом 8-1 Постанови №932 (в редакції Постановою КМ № 163 від 14.02.2025) передбачено, що відомості про наявність інвалідності можуть вноситися до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами за запитом особи з інвалідністю через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.
За наявності технічної можливості обмін відомостями про встановлення, зміну групи інвалідності (зокрема групу інвалідності, причину та строк, на який встановлено інвалідність) здійснюється в порядку електронної інформаційної взаємодії між Єдиною інформаційною системою соціальної сфери та Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Особи, щодо яких шляхом електронної інформаційної взаємодії отримана інформація про наявну інвалідність, не підлягають направленню на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, зокрема з метою взяття на військовий облік громадян України чоловічої статі.
Аналіз вказаної норми свідчить на користь висновку, що відомості про наявність інвалідності можуть вноситися до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами, але таке внесення відбувається виключно за запитом особи з інвалідністю через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, тобто останній повинен ініціювати це внесення. При цьому, лише за наявності електронної інформації про встановлення, зміну групи інвалідності, особа не підлягає направленню на військово-лікарську комісію. 
Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2025 позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву, в якій повідомив, що він знятий з військового обліку та визнаний непридатним до військової служби, та надав підтверджуючі документи.
Також в матеріалах справи міститься копія заяви позивача від 06.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву, в якій він просив про виключення його з військового обліку на підставі ч.6 ст.37 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу". Надав пакет документів.
10.03.2025 позивач направив до ІНФОРМАЦІЯ_5 лист, в якому зазначив, що він підпадає під виключення з військового обліку, оскільки рішенням призовної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно ст.21-а Наказу МОУ №2-94, №207-99, його визнано непридатним до військової служби із зняттям з військового обліку та надав відповідні документи.
Факт подання вказаних заяв відповідач не заперечує.
Разом з тим, у жодній із вказаний заяв позивач не висловив свою згоду на проходження ВЛК, на чому й наголошує відповідач.
З огляду на відсутність такої згоди, у відповідача були відсутні підстави для направлення позивача на проходження ВЛК для визначення ступеня придатності до військової служби.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що позивач звертався через електронний кабінет із запитом щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей щодо наявності у нього інвалідності. 
Відтак, оскільки підтверджуючі медичні документи за наслідками проходження ВЛК були відсутні, у відповідача були також відсутні законодавчо визначені підстави для виключення позивача з військового обліку.
Таким чином, доводи позивача щодо обов"язку відповідача проведення ВЛК без його згоди лише на підставі поданих у письмовому вигляді медичних документів суд відхиляє, як безпідставні.
При цьому, суд не надає оцінку правильності оформлення та повноті поданим позивачем медичним документам, оскільки ВЛК він не проходив та питання про його придатність на підставі таких документів не вирішувалось. 
Крім того, питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, про відсутність у відповідача на час виникнення спірних правовідносин підстав для виключення чи зняття позивача з військового обліку, а відтак, відсутні правові підстави для задоволення позову.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. При цьому, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

19.03.26