Справа №345/7010/25 
Провадження № 2/345/387/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.03.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано – Франківської області
в складі: головуючого – судді Миговича О.М.
секретаря – Бабійчук Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, суд 
в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що є спадкоємцем за законом після смерті своєї дружини – ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкодавець заповіту не залишила. Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . В установленому законом порядку та спосіб, а також в строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. 28 жовтня 2025 року приватним нотаріусом видано позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,0931 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: с. Верхня, Калуського району, Івано-Франківської області, однак постановою №1064/01-16 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння в зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений житловий будинок зареєстровано за членами колгоспного двору та в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, а тому рекомендовано звернутися до суду.
Позивач стверджує, що крім нього, інших спадкоємців, які б протягом встановленого законом строку звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України та спадкоємців, передбачених ст.1261 ЦК України, які претендують на обов`язкову частку в спадщині, передбачену ст. 1241 ЦК України, а також проживаючих із спадкодавцем однією сім`єю без укладення шлюбу, немає. Спадковий договір від імені спадкодавця не укладався. Відповідачі по справі - колишні член колгоспного двору – його рідні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від свого права на частку в майні колишнього колгоспного двору добровільно відмовилися, від участі у виділі права власності на частку в житловому будинку із відповідною часткою господарських будівель та споруд, а також від отримання свідоцтва на вищезазначене майно, також добровільно відмовилися та надали персональну згоду на оформлення права власності на вищезазначене майно одноосібно на його ім`я. Окрім того, ними власноручно подано нотаріусу письмові заяви про відмову від спадщини.
Таким чином, позивач зазначає, що йому як голові колишнього колгоспного двору та як спадкоємцю за законом, належить майно колишнього колгоспного двору, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, які знаходяться по АДРЕСА_1 .
В зв`язку з тим, що іншим способом захистити свої спадкові права в позивача не має можливості, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом свого неоспорюваного права.
Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника поступила заяву, в якій він вказав, що позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, а розгляд справи проводити без їх участі. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви, в якій вказали, що заперечень, щодо поданої позовної заяви немає, позовні вимоги визнають повністю, просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності. Додатково зазначили, що від свого права на частку в майні колишнього колгоспного двору добровільно відмовилися, від участі у виділі права власності на частку в житловому будинку із відповідною часткою господарських будівель та споруд, а також від отримання свідоцтва на вищезазначене майно, також добровільно відмовилися та надали персональну згоду на оформлення права власності на вищезазначене майно одноосібно на ім`я - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Окрім того, ними власноручно подано нотаріусу письмові заяви про відмову від спадщини.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 518 від 22.04.2025 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.22).
Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 , померлою ОСОБА_4 , та відповідачами, які являються дітьми останніх, підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 18,21), відповідачка ОСОБА_2 дівоче прізвище « ОСОБА_6 » 21.11.1996 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_7 після укладення шлюбу її прізвище змінене на « ОСОБА_8 » (а.с.19).
Відповідно до довідки №149 від 05.09.2025 року яка видана виконкомом Верхнянської сільської ради, станом на 15.04.1991 року, в домогосподарстві по АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали наступні особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , - ІНФОРМАЦІЯ_4 , чоловік, ОСОБА_3 – 18.05.1983, син, ОСОБА_9 – ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка (а.с.23).
Позивач 15.05.2025 звернувся до приватного нотаріуса Лесик В.Б. з метою прийняття спадщини після смерті жінки ОСОБА_4 , що підтверджується заявою №410 (а.с. 25).
Згідно з витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 28.10.2025 приватним нотаріусом Лесик В.Б. було зареєстровано спадкову справу №74078715 після смерті ОСОБА_4 (а.с. 30).
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали приватному нотаріусу заяви згідно з якими вони відмовилися від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті батька матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.26,27).
Постановою №1064/01-16 приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Лесик В.Б. від 28 жовтня 2025 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинковолодіння в зв`язку з тим, що право власності на вищезазначений житловий будинок зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є - ОСОБА_1 , - та в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, а тому рекомендовано звернутися до суду (а.с. 32).
28 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Лесик В.Б, спадкоємцю за законом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 1,0931 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої за адресою: с. Верхня, Калуського району, Івано-Франківської області, що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за законом, копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та копією Витягу з Державного реєстру речових прав (а.с.29,30,31).
Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , який виготовлений 16.05.2025 року, а також технічного паспорту в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва, реєстраційний номер ТІ01: 6140-6924-4454-6935, який сформований 19.05.2025 ТОВ «ПЕРША ЗЕМЕЛЬНА АГЕНЦІЯ», інвентаризаційна справа №66-Т/2025 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складається з наступних об`єктів: а/ житлового будинку під літерою «А», загальною площею 167,4 кв. м., з яких під житловою площею – 83,5 кв. м., під допоміжною площею – 51,8 кв. м., площа літніх, неопалювальних приміщень – 32,1 кв.м.; б/ гараж під літерою «Б», площею 28,6 кв. м.; в/ стодоли під літерою «В», площею 13,7 кв. м.; г/ стайні під літерою «Г», площею 23,4 кв. м.; ґ/ вбиральні літерою «Д», площею 1,4 кв. м.; д/ гаражу під літерою «Е», площею 42,4 кв. м.; е/ комори під літерою «Є», площею 30,5 кв. м.; є/ навісу під літерою «Ж», площею 9,9 кв. м.; ж/ сараю під літерою «З», площею 7,9 кв. м.; з/ криниці під № 1, площею 13 мПг; и/ воріт під № 2, площею 6,3 кв. м; і/ огорожі під № 3, площею 105,0 кв. м.; ї/ огорожі під № 4, площею 39,3 кв.м. (а.с.34-39,40-46).
Згідно з довідкою від 16.05.2025 року, яка виготовлена ТОВ «ПЕРША ЗЕМЕЛЬНА АГЕНЦІЯ», інвентаризаційна вартість вказаного домоволодіння становить 568 327,00 грн. Згідно архівних даних щодо реєстрації права власності: «22.01.2001 р. за ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності було зареєстровано право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . Підстава для реєстрації права власності – свідоцтво про право власності від 22.02.2001р. б/н виданого виконавчим кормітетом Верхнянської сільської ради на підставі рішення виконкому Калуської районної ради від 14.02.1990р. №17. Реєстровий запис №539, книга №3. Переходів права власності на даний об`єкт, не проводилось» (а.с.47).
Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові Судової палати у цивільних справах від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, за правилами статті 392ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Згідно зі Законом України «Про власність» з 15.04.1991 відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.
Відповідно до ст.120 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (в редакції від 18.07.1963) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Зважаючи на те, що в колгоспному дворі, яке знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , - ІНФОРМАЦІЯ_4 , чоловік, ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_8 , син, ОСОБА_9 – ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка, то дане домоволодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, кожному із них належало по 1/4 частці вказаного домоволодіння.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ОСОБА_4 . Отже, після смерті останньої відкрилася спадщина на 1/4 частку домоволодіння в АДРЕСА_1 .
Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1223 ЦК Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Відповідно до ст.ст. 1261 та 1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з ч. 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно зі ст. 1218ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Крім позивача, інших спадкоємців, які б у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269 ЦК України, та спадкоємців, передбачених ст. 1261 ЦК України, які претендують на обов`язкову частку в спадщині, передбачену ст. 1241 ЦК України, а також проживаючих зі спадкодавцем однією сім`єю без укладення шлюбу, немає. Спадковий договір від імені спадкодавця не укладався.
Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Водночас відповідачі відповідно до вимог ст. 1273 ЦК України відмовилися від прийняття спадщини після смерті матері.
Таким чином позивач, будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті жінки ОСОБА_4 , вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки проживав спільно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від спадкового майна.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1 ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.
Згідно з ч. 3 ст.347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.
Оскільки частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора зі заявою про відмову від права власності на належні частки.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963) володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.
Таким чином, суд вважає за можливе прийняти відмову відповідачів від належних їм часток у майні колишнього колгоспного двору на користь їх батька - позивача у справі.
За таких обставин, враховуючи, що позивачу, як члену колгоспного двору, належить 1/4 частка домоволодіння по АДРЕСА_1 , також 1/4 частку вказаного майна він успадковує після смерті жінки ОСОБА_4 , а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовилися від права власності на належні їм частки та визнали позовні вимоги, то за позивачем необхідно визнати в цілому право власності на вище зазначене домоволодіння.
Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.
На підставі викладеного ст.ст. 16, 346, 347, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1258, 1261, 1268, 1269, 1273, 1296, ЦК України, ст.ст.120-123,524-527,548-549ЦК України (в редакції від 18.07.1963), Закону УРСР «Про власність», ст.ст. 2, 13, 80, 81 ЦПК України,керуючись ст.ст.258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП - НОМЕР_2 , право власності на майно колишнього колгоспного двору, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , котра померлаІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, які знаходяться по АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: