Справа № 362/3147/26
Провадження № 1-кс/362/275/26
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
15 квітня 2026 року
слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 
при секретарі – ОСОБА_2 ,
за участю прокурора – ОСОБА_3 ,
представника власників майна – адвоката ОСОБА_4 ,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду № 3 в місті Василькові Обухівського району Київської області клопотання прокурора Васильківського відділу Обухівської окружної прокуратури Київській області ОСОБА_3 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду із клопотанням у якому, посилаючись на мету збереження речових доказів, просить накласти арешт на автомобіль, предмет зовні схожий на пістолет, магазин до пістолету та набої в кількості сімнадцять штук.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з викладених підстав.
Власники майна в судове засідання не прибули.
Представник власників майна в судовому засіданні заперечив вимоги клопотання та просив відмовити в його задоволенні.
Вислухавши думку прокурора і представника власників майна та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
З Витягу з кримінального провадження вбачається, що 11.04.2026 року відомості про нанесення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень працівнику поліції ОСОБА_6 , – було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 261 111 400 002 18 за ч. 2 ст. 345 КК України.
Постановою слідчого від 11 квітня 2026 року предмет зовні схожий на пістолет марки «Glock», магазин до пістолету та набої в кількості сімнадцять штук, – визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Вирішуючи дане клопотання по суті вимог, слідчий суддя виходить з наступного.
Дане клопотання подано прокурором із посиланням на пункт 1 частини другої статті 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.
Враховуючи, що суду не надано прокурором відомості про визнання у даному кримінальному провадженні речовим доказом автомобіля марки «Toyota» модель «Camry», – у суду відсутні процесуальні підстави для вирішення питання про його збереження як речового доказу.
Також, відповідно до частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно із нормою статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Пункт 2 частини другої статті 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Одночасно, слід врахувати, що кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 345 КК України, за якою здійснюється дане кримінальне провадження, передбачає відповідальність за: «умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків».
Як вбачається із матеріалів клопотання, дане кримінальне провадження розслідується виключно стосовно умисного заподіяння ОСОБА_5 працівникові правоохоронного органу ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Як наслідок, автомобіль марки «Toyota» модель «Camry», який не визнано речовим доказом та на який прокурор просить накласти арешт, не має жодного правового значення для підтвердження і доведення факту умисного заподіяння ОСОБА_5 працівникові правоохоронного органу ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Тобто, автомобіль марки «Toyota» модель «Camry» як об`єкт матеріального світу в даному випадку не є доказом умисного заподіяння ОСОБА_5 працівникові правоохоронного органу ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, – оскільки тілесні ушкодження було завдано рукою, а не автомобілем.
Суд наголошує, що вказані дії ОСОБА_5 у даному випадку мають бути підтверджені відповідними письмовими доказами (документами), а не автомобілем.
Отже, для встановлення обставин умисного заподіяння ОСОБА_5 працівникові правоохоронного органу ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, – об`єктивно відсутня необхідність накладення арешту на автомобіль на якому пересувався ОСОБА_5 , оскільки для належного розслідування обставин завдання тілесних ушкоджень немає правового значення транспортний засіб на якому пересувався зловмисник до вчинення ним злочину.
У даному випадку, для встановлення обставин умисного заподіяння ОСОБА_5 працівникові правоохоронного органу ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, – необхідно досліджувати саме документи та інші письмові докази які містять інформацію про активні дії ОСОБА_5 та медичні документи стосовно виду тілесних ушкоджень потерпілого.
У зв`язку із цим, слідчий суддя приходить до висновку, що вказаний автомобіль, який навіть не визнано речовим доказом, не може бути використано як доказ умисного заподіяння ОСОБА_5 працівникові правоохоронного органу ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.
Тобто, у даному випадку відсутні достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відносно накладення арешту на предмет зовні схожий на пістолет марки «Glock», магазин до пістолету та набої в кількості сімнадцять штук, – суд враховує наступне.
Частина друга статті 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
За нормою частини сьомої статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до пункту 4 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду (у новій редакції), затвердженої Наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27.08.2010 року № 51/401/649/471/23/125, до вилучених з обігу належать:
- предмети, придбання і використання яких здійснюється за особливими дозволами і вичерпний перелік яких визначений законодавством України;
- предмети, виготовлення, придбання, зберігання, збут і розповсюдження яких забороняється законодавством;
- документи, визначені законодавством та іншими нормативними актами.
Як вбачається із змісту протоколу огляду місця події від 11 квітня 2026 року, було також вилучено:
- автомобіль марки «Toyota» модель «Camry»;
- предмет зовні схожий на пістолет марки «Glock»;
- магазин до пістолету;
- набої в кількості сімнадцять штук.
Зокрема, придбання і використання предмету зовні схожого на пістолет марки «Glock» здійснюється за особливим дозволом, а тому такий предмет належить до вилучених з обігу.
Оскільки, магазин до пістолету та набої в кількості сімнадцять штук – є предметами, виготовлення, придбання, зберігання, збут і розповсюдження яких забороняється законодавством, слідчий суддя приходить до висновку, що вказане у клопотанні слідчого майно – не є тимчасово вилученим майном, оскільки воно відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.
Тобто, майно на яке слідчий клопоче накласти арешт, а саме: пістолет марки «Glock», магазин до пістолету та набої в кількості сімнадцять штук – є предметами які вилучені законом з обігу, а тому – не є тимчасово вилученим майном.
До того ж, прокурор безпідставно і необгрунтовано називає вилучену зброю «предметом зовні схожим на пістолет марки «Glock»», оскільки ОСОБА_7 має дозвіл на зброю, а саме: пістолет марки «Glock» із зазначенням маркувань та серійного номеру, що підтверджується відповідним витягом.
Тобто, саме Витяг з Єдиного реєстру зброї про наявність дозволу на зберігання, носіння зброї, боєприпасів до неї, основних частин зброї, пристроїв, патронів до них, – є належним документом, який свідчить та підтверджує той факт, що вилучена річ достовірно є пістолетом марки «Glock».
Крім того, суд зауважує, що пістолет марки «Glock», магазин до пістолету та набої в кількості сімнадцять штук, які визнано речовими доказами та на які прокурор просить накласти арешт, не має жодного правового значення для підтвердження і доведення факту умисного заподіяння ОСОБА_5 працівникові правоохоронного органу ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, – оскільки тілесні ушкодження було завдано рукою, а не пістолетом чи набоями.
Відтак, відсутня необхідність проведення балістичної експертизи, про що зазначає прокурор у клопотанні, оскільки під час обставин подій не було здійснено жодного пострілу.
Відповідно до частини першої статті 173 КК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Зокрема, під час розгляду клопотання в судовому засіданні прокурором не доведено необхідність такого арешту.
Як наслідок, відсутні ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Таким чином, враховуючи норми статей 170 – 173 Глави 17 Розділу ІІ КПК України, приходжу до висновку про відсутність підстав для арешту вказаного майна.
За таких обставин, в задоволенні клопотання слід відмовити як безпідставного і необгрунтованого.
На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 168, 170 – 175, 236, 369 – 372 КПК України,
У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Дата складення повного судового рішення – 15 квітня 2026 року.