ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2431/25 Головуючий у І інстанції - Каліновська А.В.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П., 
суддів: Бужак Н.П., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - 

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.02.2025 по 20.02.2025 (включно);
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.02.2025 по 20.02.2025 (включно).
Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач вказав, що Відповідач у день звільнення Позивача з військової служби 10.02.2025 своєчасно не провів з ним у повному обсязі остаточного розрахунку, однак такий розрахунок здійснив лише 20.02.2025, тому Позивач вважає, що Відповідач має виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.02.2025 по 20.02.2025 (включно).
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.02.2025 по 20.02.2025 (включно).
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Апеляційна скарга мотивована зокрема тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) не є Відповідачем у даній адміністративній справі, а тому зобов`язання судом першої інстанції саме останню перерахувати та виплатити Позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.02.2025 по 20.02.2025 (включно) є протиправним.
Відзиву Позивача на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України.
Відповідно до витягу з наказу Голови Державної прикордонної служби України від 06.02.2025 № 229-ОС старшого лейтенанта ОСОБА_1 , Старшого офіцера відділення внутрішньої безпеки (з місцем дислокації населений пункт Білолуцьк) відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_2 прикордонному загону звільнено з військової служби у відставку згідно з підпунктом «б» (за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з витягу з наказу Голови Державної прикордонної служби України від 11.02.2025 № 260-ОС «Про особовий склад» старшого лейтенанта ОСОБА_1 з 10 лютого 2025 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 19.02.2025 № 310-ОС внесено зміни у пункт 1 розділу І наказу Голови Державної прикордонної служби України від 11.02.2025 № 260-ОС щодо виключення зі списків особового складу старшого лейтенанта ОСОБА_1 та абзац четвертий викладено у такій редакції: «Виплатити допомогу для оздоровлення за 2025 рік».
Оскільки при виключенні Позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення Відповідачем не здійснено повного розрахунку при звільненні, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.
Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 10 лютого 2025 року, проте Відповідач лише 20 лютого 2025 року виплатив Позивачу допомогу для оздоровлення за 2025 рік у загальній сумі 32 864,62 грн.
За таких обставин, суд вважав заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем в позовній заяві було визначено ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ).
Проте, колегія суддів звертає увагу, що Старший лейтенант ОСОБА_1 був звільнений в запас з 10 лютого 2025 року з посади Старшого офіцера відділення внутрішньої безпеки (з місцем дислокації населений пункт Білолуцьк) відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_2 прикордонному загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Державної прикордонної служби України.
Проходження служби в підрозділах внутрішньої та власної безпеки регламентується відповідними положеннями про підрозділи.
Так, наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 12.03.2020 № 29 (зі змінами і доповненнями) затверджено Положення про Головний відділ внутрішньої та власної безпеки Державної прикордонної служби України, яким визначено, що Головний відділ внутрішньої та власної безпеки Державної прикордонної служби України (далі - Головний відділ) є підрозділом спеціального призначення Державної прикордонної служби України (далі - Держприкордонслужби), підпорядкованим Голові Державної прикордонної служби України.
Головний відділ є територіальним підрозділом забезпечення внутрішньої безпеки та власної безпеки Державної прикордонної служби України.
Структура, штатний розпис Головного відділу, у порядку встановленому законодавством України, затверджуються Головою Державної прикордонної служби України.
До складу Головного відділу можуть входити відділи, групи та сектори (далі - підрозділи Головного відділу).
Головний відділ та його підрозділи дислокуються в регіональних управліннях, загонах Морської охорони, органах охорони державного кордону, органах забезпечення, навчальних закладах, науково-дослідних установах та інших підрозділах Держприкордонслужби (далі - органи та підрозділи Держирикордонслужби), які в установленому порядку створюють належні умови для здійснення службової діяльності особового складу Головного відділу та його підрозділів.
Головний відділ та його особовий склад на всіх видах забезпечення (крім кадрового) перебуває в органах Держприкордонслужби за місцем своєї дислокації, на кадровому забезпеченні - в Адміністрації Держприкордонслужби.
Старший лейтенант ОСОБА_1 перебував на посаді старшого офіцера відділення внутрішньої безпеки (з місцем дислокації АДРЕСА_1 ) відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_2 прикордонному загону, де і перебував на всіх видах забезпечення (крім кадрового), у тому числі, але не виключно і на фінансовому забезпеченні, що підтверджується і самим представником Позивача, яким до позовної заяви додані фінансові документи, надані Позивачу саме НОМЕР_2 прикордонним загоном.
Порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі - Положення № 1115/2009).
Пунктом 293 Положення № 1115/2009 встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.
У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.
Порядок грошового забезпечення в Державній прикордонній службі України визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстрованою в Міністерстві Юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306 (далі - Інструкція № 558).
Згідно з п.п. 3, 7 розділу І Інструкції № 558 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.
Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Таким чином, вважаючи, що під час проходження військової служби Позивачу виплачувалось грошове забезпечення в меншому розмірі, Позивач мав звернутися до керівника того органу Держприкордонслужби, з якого його звільняють з військової служби із заявою про проведення з ним повного розрахунку за всіма належними йому видами забезпечення.
Отже, саме НОМЕР_2 прикордонний загін Головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Державної прикордонної служби України мав здійснити повний розрахунок за всіма належними Позивачу видами забезпечення.
Згідно з частинами 1, 4 статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до частин 3, 4 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
За приписами частини 7 статті 48 КАС України заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Отже, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями, щодо вирішення питань про залучення належного Відповідача та/або Співвідповідача у даній справі.
Також, суд апеляційної інстанції не наділений на вказаній стадії повноваженнями щодо направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання щодо залучення належного Відповідача та вирішення адміністративного позову відносно вказаного Відповідача.

Отже, враховуючи, що судом першої інстанції при задоволенні позовних вимог шляхом зобов`язання саме ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), яка є неналежною стороною у даній адміністративній справі, перерахувати та виплатити Позивачу середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 10.02.2025 по 20.02.2025 (включно), колегія суддів дійшла висновку про помилковість прийнятого судом першої інстанції рішення.
У разі якщо за змістом норми матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою Позивача, учасником спірних відносин та зобов`язаною особою є інша, ніж особа, до якої пред`явлено позов, підстави для задоволення позову відсутні.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2019 року у справі № 724/716/16-а, від 26 червня 2019 року у справі № 303/3795/17, від 25 вересня 2019 року у справі № 813/5425/15, від 30 вересня 2019 року у справі № 140/72/19, від 10 червня 2021 року у справі № 813/2950/16.
А згідно з частиною п`ятою ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини, що були залишені поза увагою судом першої інстанції та мали своїм наслідком розгляд справи по суті без урахування належного суб`єктного складу сторін, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Розглянувши доводи ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, та ухваленню нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Є.І. Мєзєнцев