Справа №705/7518/25
2/705/1342/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2026 року м. Умань
Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Л.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, в якому просить визнати договір купівлі-продажу частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки площею 0,0579га наданої для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 14.03.2023 між нею та ОСОБА_2 виконаним та дійсним та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.03.2023 вона та ОСОБА_2 уклали між собою договір купівлі-продажу частини житлового будинку, який знаходиться адресою: АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки площею 0,0579га наданої для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно належить на праві приватної власності відповідачеві ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 31 жовтня 2009 року, а іншим співвласником частки вказаного нерухомого майна є ОСОБА_3 . При досягненні домовленості та укладення цивільно-правового правочину (домашньої угоди) з приводу купівлі частки житлового будинку та частки земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вони між собою домовилися та погодили ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, позивач сплатила її повну вартість частки житлового будинку та земельної ділянки в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США. На підтвердження правочину ОСОБА_2 склала та підписала розписку та взяла на себе зобов?язання нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу до 14.03.2025. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався та угода ніде не реєструвалась. 10.11.2025 вона звернулася з вимогою до відповідачки стосовно оформлення документів та переоформлення права власності на частку житлового будинку з належними господарськими будівлями та частку земельної ділянки площею 0,0579га, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана вимога 11.11.2025 була вручена відповідачці, проте, взяті на себе зобов`язання вона не виконала та станом на 10.11.2025 право власності не переоформила. Такі дії відповідачки порушують права позивачки, адже вона позбавлена можливості переоформити право власності на придбаний нею житловий будинок на своє ім?я, тому за захистом своїх прав вона звернулася з даним позовом до суду. 
Ухвалою судді від 29.12.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін – не надходило.
За вх. № 2777 від 05.02.2026 від відповідачки ОСОБА_4 надійшла заява, зі змісту якої вбачається, що вона не заперечує проти задоволення позовних вимог. Також у заяві зазначено, що у зв`язку із довготривалим лікуванням вона не має можливості переоформити у нотаріальній конторі право власності на майно, яке в неї придбала позивачка.
За вх. № 2779 від 05.02.2026 від відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява, в якій вона не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
За приписами статті 15 ЦК України та ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного.
Судом встановлено, що на підставі Договору дарування будинку від 31.10.2009 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є власниками, у рівних долях кожна, житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 579 кв.м.
На підставі Договору дарування земельної ділянки від 31.10.2009 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є власниками, у рівних долях кожна, земельної ділянки розміром 579 кв.м., наданої для обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на вказане нерухоме майно підтверджується Витягом Про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Відповідно Рішення Уманської міської ради від 14.10.2022 № 10-41/8 АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 .
Як вбачається із наданої позивачем Розписки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала грошові кошти від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за належне їй майно, а саме частину житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із загальною площею земельної ділянки 0,0579га для будівництва житлового будинку, в сумі 10 000 (десять тисяч) доларів США. Зобов`язується підготувати повний пакет документів для подальшого переоформлення вище зазначеного нерухомого майна на ім`я ОСОБА_1 та укласти договір купівлі-продажу до 14.03.2025. Розрахунок здійснений у повному обсязі за належне їй майно, жодних претензій вона не має та в подальшому не матиме. Дата складання розписки – 14.03.2023. Розписка містить підпис ОСОБА_4 .
Позивачем ОСОБА_1 на адресу відповідача ОСОБА_2 направлялася Вимога про переоформлення права власності на частку житлового будинку та частку земельної ділянки стосовно оформлення документів та переоформлення права власності, проте вказана вимога залишилася невиконаною.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Ст. 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК).
Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».
Оскільки сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору, проте нотаріальне посвідчення договору не відбулося, єдиним можливим способом захисту прав позивачки є визнання дійсним договору купівлі-продажу майна.
Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за позивачем права власності на зазначене нерухоме майно.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не ставить питання про відшкодування судових витрат, тому суд не вирішує питання щодо їх стягнення з відповідача на користь позивача. 
Керуючись ст.ст. 78, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Визнати договір купівлі-продажу частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки площею 0,0579га наданої для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 14.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконаним та дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки площею 0,0579га наданої для обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся Сергіївна Годік