154/150/26 
2-а/154/9/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.03.2026 Володимирський міський суд Волинської області під головуванням судді Пустовойт Т.В., при секретарі судового засідання мазій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Володимирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа: поліцейській відділення поліції №1(Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Бутмерчук М.Ю., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУНП у Волинській області, третя особа: поліцейській відділення поліції №1(Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Бутмерчук М.Ю., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення, посилаючись на те, що 04.01.2026 о 23-14год інспектором відділення поліції №1(Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Бутмерчук М.Ю. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6464090 відносно ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425грн. 00 коп. за ч.1 ст.126 КУпАП за те, що він 04.01.2026 року о 23:07 год. в м.Володимир по вул.Луцька,78, керував транспортним засобом «Ауді А4» держномерний знак НОМЕР_1 , на якому були встановлені задні світлові покажчики поворотів червоного кольору, а також водій не мав при собі та на вимогу працівника поліції не пред,явив діючий страховий поліс, чим порушив п.31.1 ПДР України. 
Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконною. Винним себе у вчиненні вказаного правопорушення ОСОБА_1 не вважає, оскільки ч.1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність виключно за керування транспортним засобом без відповідних документів або за їх непред`явлення. Зазначена норма не регулює питання технічного стану транспортного засобу та не може застосовуватись до оцінки відповідності світлових приладів. Отже інспектором було застосовано неправильну норму матеріального права, оскільки питання відповідальності технічного стану транспортного засобу, в тому числі світлових приладів, регулюються ст.121 КУпАП. В одній постанові було об,єднано два різні за правовою природою адміністративні правопорушення без належного застосування положень ст.36 КУпАП, що є істотним порушенням процедури притягнення до адміністративної відповідальності. Крім того, працівником поліції не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6464090 від 04.01.2026, закрити провадження у справі, а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1331,20грн.
Щодо представленого відповідачем відеозапису, вказав, що він не містить чіткої ідентифікації транспортного засобу, не дозволяє встановити державний номерний знак автомобіля, не фіксує безпосередній момент вчинення адміністративного правопорушення, не забезпечує безперервного ідентифікаційного зв`язку між транспортним засобом на відео та автомобілем, який було зупинено.
Ухвалою судді Володимирського міського суду Волинської області від 13.01.2026 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено судовий розгляд за правилами вимог ст.286 КАС України.
Представник відповідача надав до суду відзив в якому зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки водія було зупинено за порушення ПДР, а саме п.31.1 ПДР України, після чого на вимогу поліцейського щодо перевірки документів відповідно до п.2.1а, 2.1б, 2.1г ПДР України, водій не мав при собі та не пред`явив діючий страховий поліс, внаслідок чого було складено відповідні матеріали та винесено постанову серії ЕНА №6464090 від 04.01.2026 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу 425грн. Вважає, що постанова винесена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у межах компетенції. Зі змісту відеозаписів чітко і однозначно встановлено час та місце вчинення правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП, особу, яка його вчинила. Зафіксовано реальні дані, які мають істотне значення для розгляду справи. Посилаючись на вимоги КУпАП та судову практику, вважає позов необґрунтованим та таким. Що не підлягає задоволенню.
В судове засідання сторони не з`явились про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, згідно письмового заяви позивач просить розглянути справу у його відсутності та задовольнити.
Вивчивши подану позовну заяву, відзив відповідача та матеріали справи, в тому числі і додану відеофіксацію, суд приходиться до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до ч. 1ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 року поліцейський вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Згідно з п. 11 ч. 1ст. 23 цього ж закону поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, Іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Згідно п. 3 ч. 1ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
У відповідності з вимогами ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Судом встановлено, що 04 січня 2026 посадовою особою поліцейським відділення поліції №1(Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Бутмерчук М.Ю. складено щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії ЕНА№6464090 за ч.1 ст. 126 КУпАП. Зі змісту протоколу слідує, що 04.01.2026 о 23-07 год. в м.Володимир, по вул.Луцька,78 водій керував ТЗ «Ауді А4» днз НОМЕР_1 , на якому були встановлені задні світлові покажчики поворотів червоного кольору, а також водій не мав при собі, та на вимогу працівника поліції не пред`явив, діючий страховий поліс на ТЗ, чим порушив п.31.1 ПДР України, та ДСТУ 36:49:2010 п.6.1.5, а також п.2.1 ПДР України, дані правопорушення об`єднані за ч.2 ст.36 КУпАП. Чим порушив п.2.1 ПДР – відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ч.1 ст.126 КУпАП. Штраф 425грн.
Підпункт ґ) п.2.1. ПДР України передбачає обов,язки і права водіїв механічних транспортних засобів, зокрема водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат “Зелена картка” (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування “Зелена картка”.
Пункт 31.1. ПДР України, який відноситься до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, наголошує на тому, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Частиною 1статті 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порушення пункту 31.1 Правил дорожнього руху України, який забороняє експлуатацію транспортних засобів за наявності технічних несправностей або невідповідності встановленим вимогам, має кваліфікуватись за статтею 121 або 125 КУпАП.
Відтак, п.31.1 ПДР України який відноситься до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, жодним чином не міг бути кваліфікований за ч.1 ст.126 КУпАП.
Стаття 36 КУпАП є процесуальною (загальною) нормою. Вона визначає порядок накладення стягнення. Для застосування ст.36 КУАП, інспектор поліції спочатку повинен був встановити склад як мінімум двох окремих правопорушень. Без зазначення конкретної кваліфікації статей неможливо визначити, яке з правопорушень є "більш суворим", а отже — неможливо виконати вимоги ч.2 ст.36 КУпАП.
У свою чергу, в оскаржуваній постанові ОСОБА_1 інкриміновано вчинення правопорушення за ч.1 ст. 126 КУпАП, що є помилковим.
З даного приводу суд наголошує на наступному.
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості, передбаченого ст. 62 Конституції України, згідно з якою всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
В силу ст.19Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами ст.55Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з ст.129Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов,язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Притягнення до адміністративної відповідальності має відбуватись у відповідності до встановленого законодавством порядку.
В ст.7КУпАП зазначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв,язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.8КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ст. 9 КУпАП).
Тобто, адміністративне правопорушення це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об,єкт, суб,єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб,єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Згідно з ст.245КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне в об,єктивне з,ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.252КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об,єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з,ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 24 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від23.12.2005року №14«Про практикузастосування судамиУкраїни законодавствау справахпро деякізлочини протибезпеки дорожньогоруху таексплуатації транспорту,а такожпро адміністративніправопорушення натранспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи),який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа(прізвище, ім`я та по батькові(за наявності),дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених підчас розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
На переконання суду, неправильна кваліфікація дій позивача, які мали місце 04.01.2026 є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови, яка складена з порушенням діючих норм законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб,єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб,єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб,єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб,єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи, що стороною відповідача недоведено та не представлено належних доказів, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.126КУпАП, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.
Згідно ч. 1 ст.139КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб,єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1331,20грн. 
На підставі ст.ст.126,283КУпАП,керуючись ст.286 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа: поліцейській відділення поліції №1(Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області Бутмерчук М.Ю., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №6464090 від 04.01.2026 відносно ОСОБА_1 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі 04.01.2026 відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (код ЄДРПОУ 40108604, адреса: вул. Винниченка, буд.11, м. Луцьк) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутній, ( АДРЕСА_1 ) 1331 (одна тисяча триста тридцять одна),20 грн. судового збору.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя      Тетяна Пустовойт