ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

16 лютого 2026 року   Справа № 902/363/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Філіпова Т.Л. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Клемешова Олександра Анатолійовича
на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 12.12.2025
(постановлену у м. Вінниці, підписану 15.12.2025)
у справі № 902/363/23 (суддя Маслій І.В.) 
за позовом Департаменту комунального майна Вінницької міської ради
до фізичної особи підприємця Клемешова Олександра Анатолійовича
про розірвання договору оренди та повернення орендованого майна
за участю представників сторін:
від позивача - Петренко К.В.;
від відповідача - Чорна О.М.

ВСТАНОВИВ:

Департамент комунального майна Вінницької міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до фізичної особи підприємця Клемешова Олександра Анатолійовича, у якому просив:
- розірвати договір оренди нерухомого майна від 11.07.2019, а саме вбудованих приміщень першого поверху побутової будівлі (літ. Б) загальною площею 69,7 кв.м за адресою: Вінницька область, Вінницький район, м. Вінниця, вул. Келецька, 97, що укладений між Департаментом та ФОП Клемешовим О.А.;
- зобов`язати ФОП Клемешова О.А. повернути Департаменту вбудовані приміщення першого поверху побутової будівлі (літ. Б) загальною площею 69,7 кв.м за адресою: Вінницька область, Вінницький район, м. Вінниця, вул. Келецька, 97 шляхом підписання Акту приймання-передачі.

Господарський суд Вінницької області рішенням від 24.11.2025 у справі № 902/363/23 в позові відмовив. Стягнув з фізичної особи-підприємця Клемешова Олександра Анатолійовича на користь Департаменту комунального майна Вінницької міської ради витрати на сплату судового збору в сумі 5 368 грн.
Господарський суд Вінницької області ухвалою від 12.12.2025 у справі № 902/363/23 відмовив у задоволенні заяви відповідача - фізичної особи-підприємця Клемешова Олександра Анатолійовича (вих. 10-12 від 10.12.2025 ) щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.
Постановляючи вказану ухвалу суд першої інстанції виходив із того, що в рішенні від 24.11.2025 суд уже встановив, що саме дії відповідача призвели до виникнення спору.
Крім того, суд вказав, що в рішенні суду від 24.11.2025 питання судових витрат було вирішено, а саме: всі витрати, крім витрат на експертизу, залишено за відповідачем.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернувся фізична особа - підприємець Клемешов Олександр Анатолійович у якій просить ухвалу Господарського суду Вінницької області від 12.12.2025 у справі № 902/363/23 скасувати та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.
Апеляційна скарга обґрунтована таким.
У вказаному рішенні Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025, судом першої інстанції не було здійснено розподіл між сторонами вказаних судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання відповідачем апеляційної та касаційної скарг.
Необґрунтованим є висновок суду, що спір у цій справі виник внаслідок неправильних дій саме зі сторони відповідача як орендарем: проведення капітального ремонту об`єкта без письмової згоди позивача як орендодавця за спірним Договором, оскільки, виконання з його боку умов договору щодо погодження проведення робіт з ремонту приміщення, виключало б наявність такого спору між сторонами.
Спір було зумовлено неправильним трактуванням позивачем норм матеріального права в частині підстав розірвання договору оренди нежитлового приміщення та недоведення в подальшому своїх позовних вимог.
Суд першої інстанції у даному випадку скористався своїми дискреційними повноваженнями із порушенням правил застосування ч. 9 ст. 129 ГПК України.
За наведеного відповідач вважає оскаржену ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив, у якому вказує, що твердження відповідача про те, що судом першої інстанції не вирішено питання про судові витрати не відповідає обставинам та матеріалам справи, адже судом вирішено покласти судові витрати саме на відповідача за приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України та в подальшому відмовлено в ухваленні додаткового рішення щодо стягнення з Департаменту комунального майна Вінницької міської ради судових витрат в сумі 18 788 грн.
Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 12.12.2025.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 16.02.2026 представниця скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі. Просила ухвалу Господарського суду Вінницької області від 12.12.2025 у справі № 902/363/23 скасувати та постановити нове судове рішення, яким стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати зі слати судового збору за подання апеляційних та касаційних скарг.
Представниця позивача в судовому засіданні заявила, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржену ухвалу такою, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що Господарський суд Вінницької області рішенням від 24.11.2025 у справі № 902/363/23 в позові відмовив. Стягнув з фізичної особи-підприємця Клемешова Олександра Анатолійовича на користь Департаменту комунального майна Вінницької міської ради витрати на сплату судового збору в сумі 5 368 грн.
При цьому, Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 16.02.2026, серед іншого змінив рішення Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/363/23, доповнивши його мотивувальну частину мотивами покладення на сторін всіх судових витрат, котрі сторони понесли під час розгляду цієї справи в усіх інстанціях, а також резолютивну частину абзацом:
"Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційних скарг залишити за відповідачем. ".
Абзац 4 рішення Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025 у справі №902/363/23 виклав в редакції:
"Витрати з проведення судових експертиз залишити за позивачем.".
10.12.2025 до суду першої інстанції від представниці відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вих. 10-12 від 10.12.2025) в якій останній просив суд стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарги в сумі 18 788 грн (т. 3, а. с. 202-203).
Позивач у поданих запереченнях, просив відмовити в задоволенні заяви представниці відповідача про ухвалення додаткового рішення (т. 3, а. с. 206-207).
Як зазначено вище, Господарський суд Вінницької області ухвалою від 12.12.2025 у справі № 902/363/23 відмовив у задоволенні заяви відповідача - фізичної особи-підприємця Клемешова Олександра Анатолійовича (вих. 10-12 від 10.12.2025 ) щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.
Апеляційний господарський суд погоджується із такою ухвалою суду першої інстанції з таких підстав.
Частиною 1 статті 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд звертає увагу на те, що додаткове судове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.
Як убачається, із заяви про ухвалення додаткового рішення, заявник просив вирішити питання про судові витрати, а саме судовий збір за подання відповідачем апеляційної та касаційних скарг у цій справі, загальним розміром 18 788 грн.
В той же час, зі змісту рішення Господарського суду Вінницької області від 24.11.2025, із урахуванням змін внесеними постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2025 щодо мотивування застосування ч. 9 ст. 129 ГПК України, відповідне питання належним чином вирішене та мотивоване.
З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується із відмовою в ухваленні додаткового рішення судом першої інстанції за заявою представниці відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутий і йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження тому, відсутні правові підстави для її задоволення.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не підтверджуються встановленими обставинами справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, ухвалу Господарського суду Вінницької області від 12.12.2025 у справі № 902/363/23 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Клемешова Олександра Анатолійовича - без задоволення.
Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Клемешова Олександра Анатолійовича залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Вінницької області від 12.12.2025 у справі № 902/363/23 залишити без змін.
2. Справу № 902/363/23 надіслати Господарському суду Вінницької області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "18" лютого 2026 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г. 

Суддя   Маціщук А.В. 

Суддя   Філіпова Т.Л.