Справа № 420/24202/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
21 липня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин» через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин», починаючи з квітня 2024 року - через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, з урахуванням виплачених сум.
Стислий виклад позиції позивача.
У позовній заяві зазначено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квітня 2025 року отримує пенсію по втраті годувальника. Позивач звернувся до органу ПФУ з заявою про виплату пенсії за період з квітня 2024 року – внесення відомостей про батька як особи, зниклої безвісті, до Реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, але Головне управління ПФУ в Одеській області надало лист від 20.05.2025 року № 14379-13356/М-02/8-1500/25, яким зазначило, що дата виникнення права на призначення пенсії по втраті годувальника визначено відповідно до норм чинного законодавства.
На думку позивача, такі дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області є протиправними.
Стислий виклад заперечень відповідача.
У відзиві представник відповідача зазначає, що позивачу з квітня 2025 року Головним управлінням було призначено пенсію у зв`язку втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058.
Представник відповідача вказує, що, відповідно до ч. 1 ст.45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
У членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
Смерть особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, чи визнання її померлою у встановленому законодавством порядку надає непрацездатним членам сім`ї такої особи право на звернення для отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на загальних підставах, передбачених цим Законом. Як вбачається з наведених норм законодавства, пенсія на загальних підстав призначається з дня звернення за призначенням пенсії
Однак, строк призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника містить певні особливості.
Так, у разі призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - пенсія призначається з дня смерті годувальника у разі якщо звернення про призначення пенсії надійшло не пізніше 12 місяців з дня смерті, в іншому випадку - з дня звернення з заявою про призначення пенсії. Також, Закон № 1058 визначає право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника у разі, якщо годувальника визнано особою зниклою безвісти за особливих обставин. У такому разі право на призначення пенсії виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи. При цьому, зазначена норма права не містить таких особливостей, як можливість призначення пенсії з дня визнання особи зниклою безвісти у разі звернення з заявою не пізніше 12 місяців з дати надання особі відповідного статусу. Така особливість застосовується виключно до пенсій, призначених у зв`язку зі смертю годувальника.
Оскільки позивач звернувся до Головного управління з заявою про призначення пенсії у квітні 2025 року, Головне управління правомірно призначило пенсію у зв`язку з втратою годувальника з місяця звернення з відповідною заявою.
Представник відповідача вважає, що посилання позивача на абзац 1 п.3 ч. 1 ст.45 Закону № 1058 є безпідставними, оскільки вони визначають умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника виключно у разі смерті годувальника. Натомість, спірні правовідносини регулюються абзацом 2 п.3 ч. 1 ст.45 Закону № 1058.
Особливі умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначаються в тому числі і абзацом 2 ч. 2 ст.45 Закону № 1058, відповідно до якого пенсія у зв`язку з втратою годувальника непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, призначається на період, протягом якого така особа зберігає цей правовий статус. 
Виплата такої пенсії припиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, відмітки про встановлення місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків особи, зниклої безвісти або зниклої безвісти за особливих обставин. 
Таким чином, у разі, якщо годувальник має правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на призначення пенсії виникає після присвоєння відповідного правового статусу, пенсія призначається з дня звернення з заявою про призначення пенсії і виплата пенсії припиняється після скасування відповідного правового статусу. 
Отже, з боку Головного управління не допущено протиправної поведінки або протиправної бездіяльності відносно Позивача при вирішення питання щодо дати призначення пенсії.
Стислий виклад відповіді на відзив.
У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що, відповідно до ст.36 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається, зокрема, непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України від 12.07.2018 № 2505-VII (із змінами від 14.04.2022 № 2191-IX) «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, – незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Рідні військових, які мають статус “зниклий безвісти” мають право на оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. За українським законодавством ним можуть скористатись, як родичі, наприклад, непрацездатні батьки, дружина/чоловік, так і ті люди, які не мали родинного зв`язку, але були на утриманні зниклого. Перелік непрацездатних членів сім`ї, які мають право на пенсії у зв`язку з втратою годувальника, визначено статтею 36 Закону № 1058.
Відповідно до статті 4 Закону № 2505 особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин у порядку передбаченому цим Законом, то вважається такою, що зникла безвісті за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.
Згідно із Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із змінами), до заяви про призначення пенсії додається, зокрема, свідоцтво про смерть годувальника, рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
Відповідно до абз.2 п.3 ч. 1 статті 45 Закону № 1058 у членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону № 2505 надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання у разі втрати годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин
Тобто, право у позивача на такий вид пенсії виникло з 21.04.2024 року, заяву він подав 09.04.2025, тобто в межах 12-місячного строку, щоб отримати цю пенсію не з дати звернення, а з дати внесення відомостей до Реєстру осіб, що зникли безвісті.
Процесуальні дії у справі.
Суд ухвалою суду від 25.07.2025 прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України в електронній формі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, витребував в порядку ст.80 КАС України у відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчених копій:
заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин» починаючи з квітня 2024 року - через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, з урахуванням виплачених сум;
рішення, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин», з нормативно-правовим обґрунтуванням.
Суд ухвалою від 05.03.2026 відстрочив позивачу сплату судового збору у сумі 968,96 грн за подання позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії до ухвалення судового рішення.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом відповідача на позовну заяву та наданими доказами, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає з адресою: АДРЕСА_1 , є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 11.11.1995.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , учасник бойових дій, є особою, яка зникла безвісті на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісті – 21.03.2024, що підтверджується Витягом з Реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин №20240324-1359 від 24.03.2024, виданого Міністерством внутрішніх справ України
Суд встановив та визнається учасниками справи, що ОСОБА_1 з 09.04.2025 призначено пенсію у разі втрати годувальника. 
В подальшому, на звернення позивача відповідач надав відповіді від 20.05.2025 №14379-13356/М-02/8-1500/25, в якій , зокрема зазначив, що, за заявою від 09.04.2025 та наданими документами, позивачу призначено пенсію в разі втрати годувальника, та її розмір встановлено на рівні 5592,62 грн. Згідно Витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин — 21.03.2024. Отже, дата права призначення пенсії визначено відповідно до норм чинного законодавства.
Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ.
Відповідно до ч. 9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
За правилами частини першої статті 16 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII, держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).
Частиною 1 ст.49 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст.38 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV), пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із ч.2 ст.36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону - довічно.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст.45 Закону України №1058, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
У членів сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника виникає через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
Тобто, вказаною нормою встановлений строк, з якого у членів сім`ї особи, якій відповідно надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, виникає право для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, і такий строк починається через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 11.11.1995.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , учасник бойових дій, є особою, яка зникла безвісті на території бойових дій (під час воєнних дій), дата набуття статусу особи, зниклої безвісті – 21.03.2024, що підтверджується Витягом з Реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин №20240324-1359 від 24.03.2024, виданого Міністерством внутрішніх справ України
Отже, право на отримання пенсії у позивача виникло через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру досудових розслідувань або до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, тобто з 22.04.2025.
Матеріалами справи встановлено та визнається сторонами у заявах по суті, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника 09.04.2025, тобто впродовж 12 місяців з дня виникнення права на пенсію.
Відтак, дії відповідача щодо призначення позивачу пенсії у разі втрати годувальника з 09.04.2025 є протиправними.
З метою ефективності захисту прав позивача, суд вважає за необхідне:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09.04.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин з 22.04.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч. 1. ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, норми діючого законодавства, правові позиції Верховного Суду, суд дійшов до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Ухвалою суду від 05 березня 2025 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 968,96 грн до ухвалення судового рішення у цій справі.
Зважаючи, що позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Інші доводи відповідача по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.
Керуючись ст.2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська обл., 65012, код ЄДРПОУ 20987385) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати пенсії ОСОБА_1 у разі втрати годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09.04.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 , відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», через один місяць з дня внесення інформації про безвісне зникнення особи до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин з 22.04.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Дмитро БАБЕНКО