Єдиний унікальний номер 205/18620/25
Номер провадження2/205/1492/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі – банк, АТ «ПУМБ») в особі свого представника (далі - Позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 25.05.2018 року між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 (далі – Відповідач) було укладено Кредитний договір № 2001043323601 (далі – Кредитний договір) згідно умов якого відповідачу було видано кредит шляхом перерахування на кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 3 000 грн. 00 коп., і розмір якого за згодою сторін пізніше було збільшено до 54 200 грн. 00 коп.
Однак в порушення умов вказаного договору відповідач, отримавши від банку у кредит грошові кошти, не виконала належним чином свої зобов`язання за вказаним кредитним договором щодо своєчасного погашення заборгованості за тілом кредиту, процентів, у зв`язку з чим станом на 17.08.2025 року за нею утворилась заборгованість у загальному розмірі 113 345 грн. 20 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 54 155 грн. 26 коп. та заборгованості за процентами у розмірі 59 189 грн. 94 коп. 
У зв`язку з чим, представник позивача змушена звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «ПУМБ» заборгованість за Кредитним договором № 2001043323601 від 25.05.2018 року у загальному розмірі 113 345 грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. 
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подала. 
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. 
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Акціонерного товариства «ПУМБ» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності, та не заперечує проти заочного розгляду справи. 
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином була повідомлена і від якої не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені нею причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 25.05.2018 року між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 2001043323601.
Судом також встановлено, що означений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової заяви Відповідача на надання відповідної платіжної картки та підписання сторонами паспорту споживчого кредиту, який містив інформацію щодо реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак, у своїй сукупності породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.
Матеріалами справи підтверджено, що банком відповідачеві було видано кредитну картку з кредитним лімітом у розмірі 3 000 грн. 00 коп., який пізніше було збільшено до 54 200 грн. 00 коп. з процентною ставкою у розмірі 47, 48% річних. 
Позивач наголошує, що позичальник порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, за нею, ОСОБА_1 , станом на 17.08.2025 року за Кредитним договором № 2001043323601 від 25.05.2018 року виникла заборгованість на загальну суму 113 345 грн. 20 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 54 155 грн. 26 коп. та заборгованості за процентами у розмірі 59 189 грн. 94 коп. 
Отже, оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту.
У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит,будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.
В даному випадку, на підтвердження фактичного надання кредитних коштів відповідачеві, як позичальнику, та не виконання такою особою своїх зобов`язань щодо повернення отриманих на умовах строковості грошових кредитних коштів, з боку банку суду представлено банківську виписку по руху коштів по картці, що була видана банком на ім`я відповідача.
Суд із цього приводу вказує, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно п.п.1 п. 59 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України,що затверджене Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018№ 75 банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них.
Згідно п. 62 такого Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
В даному випадку надана позивачем виписка по руху коштів по картці є первинним документом, який беззаперечно свідчить про надання боржнику кредитних грошових коштів та існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19.
У зв`язку із тим, суд вважає, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем підтверджено належними доказами по справі, а відтак, у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі.
Перевіривши надані позивачем розрахунок заборгованості, у тому числі на предмет його узгодженості із вказаною випискою руху грошових коштів по картковому рахунку, та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого тілу кредиту.
З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі фактично витрачених відповідачем 54 155 грн. 26 коп. кредитних котів ґрунтується на законі та підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд вказує на таке.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
В даному випадку вказаним кредитним договором передбачено обов`язок позичальника сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, однак із матеріалів справи вбачається те, що відповідач свої договірні і зобов`язання зі сплати таких відсотків не виконує, що тягне за собою наявність підстав про стягнення заборгованості за відсотками. 
У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за Кредитним договором № 2001043323601 від 25.05.2018 року заборгованість, станом на 17.08.2025 року, у загальному розмірі 113 345 грн. 20 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 54 155 грн. 26 коп. та заборгованості за процентами у розмірі 59 189 грн. 94 коп. 
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлена про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явилася, відзив на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надала, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Також, за змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. 
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 526, 527,530, 615, 625, 1066, 1068,1212 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
1. Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити в повному обсязі.
2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місце знаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4, код ЄДРПОУ 14282829) заборгованість за Кредитним договором № 2001043323601 від 25.05.2018 року, станом на 17.08.2025, у загальному розмірі 113 345 грн. 20 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 54 155 грн. 26 коп. та заборгованості за процентами у розмірі 59 189 грн. 94 коп. 
3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (місце знаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд.4, код ЄДРПОУ 14282829) понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Мовчан Д.В.