Справа № 420/22738/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження, визначеного ст. 262 ч.5 КАС України адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ АВТОПАРК» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ АВТОПАРК» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати постанову про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.05.2025 року №9296/15-32-09-04-10/45580407-ДПС-ФС.
В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 13.05.2025 року за результатами розгляду справи про накладання штрафу, Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було винесено постанову про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №9296/15-32-09-04-10/45580407-ДПС-ФС, згідно якої на товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ АВТОПАРК» було накладено штраф у розмірі 80 000,00 грн. В обґрунтування прийнятого рішення відповідач зазначив, що між підприємством та водієм ОСОБА_1 був укладений договір цивільно-правового характеру від 08.11.2024 року щодо надання послуг з перевезення вантажу у строк з 18.11.2025 року по 28.02.2025 року. Водночас, згідно подорожнього листа від 12.11.2024 року №1 водій здійснював виїзд по місту Одеса на транспортному засобі товариства, у зв`язку з чим контролюючий орган дійшов висновку, що водій ОСОБА_1 був допущений до роботи раніше терміну, зазначеного у договорі. Крім того відповідач протиправно зазначив, що водію, який виконував роботу відповідно до умов цивільно-правового договору доходи не нараховувались та не виплачувались, а також не було подано відомості про трудові відносини осіб та проходження військової служби, що, на думку відповідача, свідчить про використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин.
Не погоджуючись із вищевказаною постановою про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, та вважаючи її протиправною, позивач звернувся 
Ухвалою суду від 16.07.2025 року по справі №420/22738/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу було запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.
04.08.2025 року від представника Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшов відзив по справі (т.1 а.с.111-186), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що між ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» та водієм ОСОБА_1 укладено цивільно-правовий договір від 08.11.2024 року, в якому визначено, що виконання обов`язків в інтересах ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» розпочинається з 18.11.2024 року. Проте встановлено, що вже 12.11.2024 року водій здійснював службову поїздку в інтересах ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» на транспортному засобі, що перебуває у власності товариства. Таким чином, за твердженням відповідача, водій був фактично допущений до виконання трудових функцій без укладення належного трудового договору, що є порушенням вимог трудового законодавства. Також у відзиві зазначено, що згідно бази даних ДПС підприємство подало відомості податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (додаток 4ДФ до звіту №1-ДФ) суб`єктами господарювання за листопад 2024 року, грудень 2024 року, січень 2025 року тільки 21.02.2025 року. Водночас, на момент фактичної перевірки органами ДПС доходи не нараховувались та не виплачувались, що свідчить про використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин, це підтверджується платіжними інструкціями, які позивач додав до свого позову, оскільки вони були нараховані та сплачені вже після фактичної перевірки, а саме 04.03.2025 року. Підприємство, уклавши договір цивільно-правового характеру з водієм ОСОБА_1 , не подало відомості про трудові відносини осіб та проходження військової служби (Додаток 5 до «Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (Д5)», оскільки Додаток Д5 було подано підприємством 13.03.2025 року, тобто на момент фактичної перевірки такі дані не були подані до органів ДПС. Щодо твердження позивача з приводу порушення процедури оформлення результатів накладення штрафу, то з цього приводу відповідач зазначив, що Міжрегіональним управлінням направлялось позивачу поштовим зв`язком повідомлення про початок адміністративного провадження, як особі, стосовно якої ініційовано адміністративне провадження, а також запрошення, як учаснику адміністративного провадження на слухання у адміністративній справі «Про накладення штрафу на ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України», призначеного на 13.05.2025 о 11:30 год. При цьому, повідомлення та запрошення були направлені поштою, але були повернуті відправнику «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, обов`язок Міжрегіонального управління обмежується лише надісланням пошти на адресу реєстрації ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК», а фактичні обставини одержання надісланої пошти знаходяться за межами компетенції Міжрегіонального управління, оскільки відносини між оператором поштового зв`язку та адресатом знаходяться поза контролем відповідача та не залежать від нього. Отже, за твердженням відповідача, Міжрегіональним управлінням було вжито всіх заходів, згідно вимог чинного законодавства, щодо належного повідомлення та відправлення кореспонденції ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК».
07.08.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (т.1 а.с.187-191), з якої вбачається, що враховуючи умови договору, підставою для нарахування вартості наданих послуг є акт приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2025 року. На момент проведення перевірки органами ДПС, ТОВ "ФЕРСТ АВТОПАРК" не здійснювало нарахування чи виплату доходів, так як у ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» не виникало обов`язку подавати податковий розрахунок за відповідний місяць. В свою чергу, ТОВ "ФЕРСТ АВТОПАРК" своєчасно подало податковий розрахунок у строки, визначені п. 1 Розділу II Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску №4, тобто за ті звітні періоди, в яких фактично були здійснені нарахування доходів на підставі акту приймання-передачі наданих послуг. Таким чином, позивачем були дотримані всі встановлені вимоги податкового законодавства, а твердження Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, викладені у Постанові, щодо не нарахування та не виплати доходів, а також щодо неподання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, є протиправним та таким, що не відповідають дійсності. Щодо посилання відповідача на те, що отримання адресатом повідомлення про початок адміністративного провадження та запрошення перебуває поза межами контролю відповідача, позивач зазначив, що з поштових відміток «повернуто за закінченням терміну зберігання» неможливо зробити висновок, що ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» відмовилось від отримання поштового відправленням або будь-яким іншим чином ухилялось від отримання повідомлення, що свідчить про те, що контролюючий орган не виконав належним чином свого обов`язку про належне інформування позивача щодо розгляду справи про накладення штрафу.
19.08.2025 року від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.1 а.с.192-198), з яких вбачається, що з боку Міжрегіонального управління виконано всі умови для вчасного повідомлення ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» про початок та розгляд адміністративної справи «Про накладення штрафу на ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» за порушення законодавства про працю». Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу підприємства є достатнім для того, щоб вважати повідомлення відправленим належним чином, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Ухвалою суду від 16.09.2025 року було вирішено подальший розгляд справи №420/22738/25 проводити в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання по справі.
20.10.2025 року (19.11.2025 року підготовче судове засідання було відкладено за клопотанням представника позивача, 24.12.2025 року – перенесено у зв`язку з перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці, 26.01.2026 року – перенесено у зв`язку із технічною несправністю системи відеоконференцзв`язку), 03.02.2026 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких приймали участь представники товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ АВТОПАРК» адвокат Мустафаєва Ю.В. та Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Суханова К.О., які надавали пояснення щодо предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та заперечень проти них, а також долучали додаткові письмові докази по справі (т.2 а.с.1-50).
03.02.2026 року підготовче провадження у справі №420/22738/25 було закрито та призначено розгляд справи по суті.
02.03.2026 року до судового засідання представники сторін не з`явились, були повідомлені про дату та час проведення судового засідання належним чином та своєчасно. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, а також те, що сторонами в судових засіданнях була викладена власна правова позиція по суті заявлених позовних вимог та фактичних обставин справи, надані необхідні письмові докази; подальший розгляд справи не потребував необхідності заслуховування усних пояснень сторін по справі; відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи проводити в порядку письмового провадження.
Судом у справі встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ АВТОПАРК» (далі – підприємство, ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК») зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 45580407.
Основним видом економічної діяльності підприємства є – (КВЕД 49.41) Вантажний автомобільний транспорт.
Листом від 07.04.2025 року Головне управління ДПС в Одеській області (т.2 а.с.35-36) надіслало Міжрегіональному управлінню копію Акту (довідки) про результати фактичної перевірки №9296/15-32-09-04-10/45580407 від 03.03.2025 року (т.2 а.с.37-43), в якому зазначено про встановлення наступних обставин: Товариством з листопада 2024 року здійснювались вантажні перевезення із залученням водія ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно подорожніх листів від 12.11.2024 №1, 18.11.2024 №2, 19.11.2024 №3, 21.11.2024 №4, 22.11.2024 №5, 28.11.2024 №6, 29.11.2024 №7, 30.11.2024 №8, 02.12.2024 №9, 05.12.2024 №10, 06.12.2024 №11, 10.12.2024 №12, 11.12.2024 №13, 17.12.2024 №14, 20.12.2024 №15, 07.01.2025 №1, 20.01.2025 №2, 31.01.2025 №3, 02.02.2025 №4, 06.02.2024 №5, 07.02.2024№б, 18.02.2024№7. Дані цього водія вказані в товаро-транспортних накладних та CMR на перевезення вантажу, що є ознаками, які свідчать про постійне виконання робіт по перевезенню вантажу. При цьому між Товариством та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) був укладений договір цивільно-правового характеру від 08 листопада 2024 щодо надання послуг перевезення вантажу у строк з 18.11.2024 до 28.02.2025. 3 Згідно подорожнього листа від 12.11.2024 №1 водій здійснював виїзд по місту Одеса, на транспортному засобі підприємства та отримав 310 л дизельного пального, що підтверджується фіскальним чеком від 12.11.2024 №113610. Тобто водій ОСОБА_1 був допущений до роботи раніше терміну, зазначеного в договорі. Для прийняття відповідних рішень щодо порушення вимог КЗпПУ матеріали перевірки направлені до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. 
Листом від 22.04.2025 Південним міжрегіональним управлінням було направлено позивачу повідомлення про початок адміністративного провадження, як особі, стосовно якої ініційовано адміністративне провадження (т. 2 а.с. 23-26). Вказане повідомлення було направлено на адресу підприємства рекомендованим повідомленням 28.04.2025 року, але повернулось на адресу відповідача з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідкою ф.20 (т.2 а.с.26-27).
Листом від 25.04.2025 року Південним міжрегіональним управлінням було направлено позивачу запрошення, як учаснику адміністративного провадження, на слухання у адміністративній справі «Про накладення штрафу на ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України», призначеного на 13.05.2025 о 11 год. 30 хв. (т.2 а.с.19-20). Вказане запрошення було направлено на адресу підприємства рекомендованим повідомленням 28.04.2025 року, але повернулось на адресу відповідача через закінчення терміну зберігання, що підтверджується довідкою ф.20 (т.2 а.с.20-21).
13.05.2025 було проведено слухання по справі «Про накладення штрафу на ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України», на підтвердження чого складено протокол (т.2 а.с.11-18). Згідно протоколу від 13.05.2025 року під час слухання було встановлено, що ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» здійснювало вантажні перевезення із залученням водія ОСОБА_1 у період з листопада 2024 року по лютий 2025 року включно, на підтвердження чого надано відповідні подорожні листи (т.1 а.с.44-88). Також дані водія вказані в товаро-транспортних накладних та CMR на перевезення вантажу. Між підприємством та ОСОБА_1 був укладений договір цивільно-правового характеру від 08.11.2024 року про надання послуг з перевезення вантажу у строк з 18.11.2024 року до 28.02.2025 року (т.2 а.с.44-46). Водночас, згідно подорожнього листа від 12.11.2024 року №1 (т.2 а.с.47-48) водій здійснював виїзд по м. Одеса на транспортному засобі, яке належить ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК», та отримав 310 л дизельного пального, що підтверджується фіскальним чеком від 12.11.2024 року №113610 (т.2 а.с.49-50). На думку присутніх учасників адміністративного провадження водій ОСОБА_1 був допущений до роботи раніше терміну, а саме почав виконувати обов`язки в інтересах ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» з 12.11.2024 року, а не з 18.11.2024 року, як зазначено в договорі від 08.11.2024 року. Також під час слухання справи було зазначено, що водію ОСОБА_1 , який виконував роботу відповідно до умов цивільно-правового договору, згідно Додатку 4ДФ до звіту №1ДФ доходи не нараховувались та не виплачувались, а також не було подано відомості про трудові відносини осіб та проходження військової служби (Додаток 5 до «Податкового розрахунку сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (Д5)»), що, на думку присутніх учасників адміністративного провадження, свідчить про використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин.
Станом на момент винесення постанови про накладання штрафних санкцій, ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» не подало контролюючому органу доказів оскарження акту перевірки ДПС від 03.03.2025 року №9296/15-32-09-04-10/45580407. 
Враховуючи вищевказані обставини, 13.05.2025 року Південним міжрегіональним управлінням було винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №9296/15-32-09-04-10/45580407-ДПС-ФС, якою накладено штраф на підприємство позивача у розмірі 80 000 грн. на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України, а саме через фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) (т. 2 а.с. 4-7).
Не погоджуючись із вказаною постановою, підприємство звернулось до суду з адміністративним позовом задля її оскарження.
Під час перевірки правомірності оскаржуваного позивачем рішення суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно приписів частини 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно положень ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив, а також інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини та судову практику, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.
Згідно зі ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах охорони праці, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Згідно з п. 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 265 КЗпП України передбачена відповідальність за порушення законодавства про працю.
Відповідно до абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження;
Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та виплата заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про охорону праці" працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
За правилами ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За вказаною нормо договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.
Щодо наданих послуг винагорода за виконану роботу (надані послуги) виплачується виконавцю в розмірі, в терміни і в порядку, який встановлений в договорі (ч.1 статті 903 ЦК України).
Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постанові від 16.06.2020 року у справі №815/5427/17, від 04.07.2018 року у справі №820/1432/17, від 13.06.2019 року у справі №815/954/18, у справі №1840/2507/18, у справі №824/896/18-а та від 03.03.2020 року у справі №1540/3913/18.
Характерними ж ознаками трудових відносин є:
систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);
підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;
виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 року №327 (далі також Класифікатор професій);
обов`язок роботодавця надати робоче місце;
дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Такий висновок щодо застосування норм права викладався Верховним Судом у постанові від 02.02.2021 року по справі №0540/5987/18-а.
В залежності від характеру трудових функцій, обсягу роботи, її систематичності та постійності (сезонності) тощо, трудові договори можуть укладатись на невизначений строк (безстроковий договір), на визначений строк, встановлений за погодженням сторін (строковий договір) або ж на час виконання певної роботи. Таке правове регулювання трудових відносин щодо видів договорів наведено у статті 23 КЗпП України.
Водночас, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Основними ознаками трудового договору, є: 
праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); 
шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; 
праця має гарантовану оплату; 
виконання роботи певного виду (трудової функції); 
трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; 
здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; 
виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; 
встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; 
застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 року у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 року у справі №815/954/18, від 02.02.2021 року у справі №0540/5987/18-а.
Верховний Суд враховує, що особа має право реалізовувати свої здібності до праці шляхом укладення трудового договору або цивільно-правового, водночас зазначене залежить від характеру праці і якщо ці відносини мають ознаки трудових, то відповідно до імперативних положень ч.3 ст.24 КЗпП України роботодавцю забороняється залучати працівника до роботи без укладення трудового договору в усній або письмовій формі.
Ці підходи є застосовними і до справи, що розглядається.
Визначальним для вирішення спору у цій справі є правильне встановлення змісту та сутності правовідносин, які виникли між ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» та водієм ОСОБА_1 , а саме за правилами КЗпП України або ЦК України.
За змістом п.1 цивільно-правового договору від 08.11.2024 року, укладеного між ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» та водієм ОСОБА_1 , вбачається, що предметом укладеного договору є надання послуг з перевезення вантажів у строк з 18.11.2024 року до 28.02.2025 року, у кількості 12 перевезень.
Тобто, метою укладення цивільно-правового договору від 08.11.2024 року є саме кінцевий результат. 
Водночас, ключовим моментом в межах спірних правовідносин є те, що за умовами цивільно-правового договору від 08.11.2024 року, укладеного між ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» та водієм ОСОБА_1 , надання послуг було передбачено у період з 18.11.2024 року до 28.02.2025 року. Разом з тим, згідно подорожнього листа від 12.11.2024 року №1 водій здійснював виїзд по м. Одеса на транспортному засобі, яке належить ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК», та отримав 310 л дизельного пального. 
На думку суду, наявність шляхового (подорожнього) листа є підставою для обліку робочого часу водія, витрат і списання палива, оскільки зазначений документ фіксує дані про водія, автомобіль, пробіг, маршрут, витрати палива, що дозволяє підприємству здійснити списати ПММ (паливно-мастильних матеріалів) за нормами та пов`язати з господарською діяльністю підприємства. Відтак, шляховий (подорожній) лист є обліковим документом роботи водія та використовується для підтвердження обставин використання пального в межах господарської діяльності за правилами податкового та бухгалтерського обліку.
Аналогічна правова позиція була викладена у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2026 року по справі №420/1768/25.
Аналізуючи вищевказані обставини, фактично водій був допущений до роботи раніше терміну (12.11.2024 року), визначеного умовами цивільно-правового договору від 08.11.2024 року, а саме – до 18.11.2024 року. При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що за календарний період з 12.11.2024 року по 18.11.2024 року підприємство з вищезазначеним водієм оформляло трудові відносини чи укладало додаткові цивільно-правові договори.
Крім того, суд також враховує посилання представника відповідача при проведенні 13.05.2025 року слухання по справі «Про накладення штрафу на ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України» на те, що згідно поданого підприємством Додатку 4ДФ до звіту №1ДФ водію ОСОБА_1 , який виконував роботу відповідно до умов цивільно-правового договору, доходи не нараховувались та не виплачувались. Матеріалами справи підтверджено, що підприємство подало відомості згідно додатку 4ДФ до звіту №1-ДФ за листопад 2024 року, грудень 2024 року, січень 2025 року тільки 21.02.2025 року, що позивачем спростовано не було.
Отже, Південним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці правомірно встановлено факт допуску підприємством працівника (водія ОСОБА_1 ) до роботи без оформлення трудового договору (контракту), що є порушенням трудового законодавства, відповідальність за яке передбачена абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.
Щодо посилань представника позивача на те, що підприємство не було повідомлено про розгляд справи «Про накладення штрафу на ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України», суд зазначає наступне.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами 2-7 статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 (далі - Порядок №509).
За п.2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі, зокрема, але не виключно, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Згідно п.3 Порядку №509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Відповідно до п.4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
Як встановлено судом під час розгляду справи, листом від 22.04.2025 Південним міжрегіональним управлінням було направлено позивачу повідомлення про початок адміністративного провадження, як особі, стосовно якої ініційовано адміністративне провадження, що відповідає п.3 Порядку №509. Вказане повідомлення було направлено на адресу підприємства рекомендованим повідомленням 28.04.2025 року, але повернулось на адресу відповідача через закінчення терміну зберігання, що підтверджується довідкою ф.20 
Крім того, листом від 25.04.2025 року Управлінням було направлено позивачу запрошення, як учаснику адміністративного провадження, на слухання у адміністративній справі «Про накладення штрафу на ТОВ «ФЕРСТ АВТОПАРК» за порушення законодавства про працю, передбаченого частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України», призначеного на 13.05.2025 о 11 год. 30 хв. Вказане запрошення також було направлено на адресу підприємства рекомендованим повідомленням 28.04.2025 року, але повернулось на адресу відповідача через закінчення терміну зберігання, що підтверджується довідкою ф.20.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
На думку суду, відповідачем за час розгляду справи були надані належні та достатні докази повідомлення підприємства у встановленому законом порядку про одержання документів (акт перевірки територіального органу ДПС, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю) про відкриття справи про накладення штрафу.
Суд також враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 18.03.2021 року у справі №911/3142/19, згідно якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
В свою чергу, на думку суду, неотримання адресатом документів, якщо надіслання таких документів відбулось за зареєстрованим місцезнаходженням суб`єкта господарювання (що відповідає відмітці «за закінченням терміну зберігання»), не залежить від відповідача, оскільки ним було вжито всіх необхідних заходів для повідомлення підприємства про відкриття справи про накладення штрафу за порушення трудового законодавства.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що постанова Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.05.2025 року №9296/15-32-09-04-10/45580407-ДПС-ФС є обґрунтованою та такою, що прийнята за повним та всебічним дослідженням матеріалів справи.
Аналізуючи вказане, суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ АВТОПАРК» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
Як зазначив Верховний Суд, ЄСПЛ у справі «Салов проти України» наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). 
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 192-194, 241-246, 251, 255, 293-295 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ АВТОПАРК» до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.05.2025 року №9296/15-32-09-04-10/45580407-ДПС-ФС – відмовити.
Розподіл судових витрат не проводити.
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФЕРСТ АВТОПАРК» (67652, Одеська область, Одеський район, с. Крижанівка, вул. Марсельська, 33/4, кв.83, код ЄДРПОУ 45580407).
Відповідач - Південнне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (54003, м. Миколаїв, вул. Маршала Василевського, 40/1, код ЄДРПОУ 44742194).

Суддя О.В. Білостоцький 

.